De postoperativa choläniiska blödningarna 



43 



enligt min mening och äfven enligt min på egna (senare anförda) undersökningar 

 grundade erfui-enliet kan man anse det ådagalagdt, ehuru meningarna härom äro 

 mycket delade bland hithörande författare, att, om blodprofven tagas på alldeles 

 samma sätt och koagulationsbestämningarna utföras med samma metodik under 

 alldeles lika yttre betingelsei-, koagulationstiden är både för en och samma individ 

 vid olika undersökningstillfällen och för åtminstone det stora flertalet friska indi- 

 vider en tämligen konstant storhet med endast relativt små individuella växlingar. 

 Lefnadsålder och kön inverka ej på blodets koagulationstid ; sålunda får man unge- 

 fär samma värden för barn, medelålders och äldre individer, för män och kvinnor. 

 Huruvida koagulationstiden visar några fysiologiska växlingar med dygnstiden, är 

 däremot ej helt klart. Bürker \ Hinman och Släden^, Schütz^ m. fl. anse sig 

 hafva funnit sådana med kortast koagulationstid på e. m., medan flertalet under- 

 sökare ej kunnat påvisa någon dylik regelbunden växling med dygnets timmar. I 

 hvarje fall torde dessa event, normala dygnsvariationer, om de öfverhufvud före- 

 komma, vara så obetydliga, att de falla inom gränserna för andra felkällor och äro 

 utan praktisk betydelse för vanliga blodkoagulationsbestämningar. 



Målet för blodkoagulationsundersökningarna å sjuka individer har framför allt 

 varit att få utredt och fastställdt, vid hvilka sjukdomar och sjukdomstillstånd koa- 

 gulationen visar afvikelser från det normala, sålunda förkortad eller förlängd koa- 

 gulationstid, och af hvilken diagnostisk och prognostisk betydelse dessa eventuella 

 koagulationsrubbningar äro. Innan jag ingåi- på den frågan, hur blodels koagula- 

 tion förhåller sig vid ikteriska tillstånd, som närmast är af intresste för ifrågava- 

 rande arbete ocli som varit föremål för mina egna undersökningar, torde en kort 

 öfversikt öfver de väsentliga resultaten af de undersökningar, som utförts öfver 

 blodkoagulationen vid andra sjukdomar, vara på sin plats. Och härvidlag må först 

 den sjukdom afbandlas, i hvilken bestämningarna af blodets koagulationstid gifvit 

 resultat, som blifvit gi'undläggande för den nutida uppfattningen om själfva sjuk- 

 domens väsen, nämligen hämofilin. 



Rämofili. För mer än 10 år sedan påvisade Sahli uti flera fall af typisk 

 hereditär hämofili, att blodets koagulationstid var åtminstone under de blödnings- 

 fria perioderna betydligt längre än normalt (hos en af sina hämofili patienter fann han 

 under tiden för envisa blödningar däremot t. o. m. förkortad koagulatioustid). Denna 

 nedsatta koagulationsförmåga af blodet hos blr)dare har sedermera bekräftats af en 

 hel rad olika forskare, som varit i tillfälle att undersöka blod koagulationen hos 

 hämofilipatieuter såsom: Wright* (redan före Sahli), Weil ^, Hinbjan och Släden ^, 



^ Büeker: ]. c. Archiv f. d. ges. Physiologie; bd 102; 1904. 



' Hinman och Släpen: Measurement of the Coagulation time of the blood. Bulletin of the 

 Johns Hopkins Hospital ; bd 18 ; 1907. 

 ' 1. c. 



* Weight: 1. c. Brit. med. Journ. 1893. 



— : On the treatment of the haemorrhages and urticarias which are associated with defi- 

 cient blood coagulability; Lancet; 1896, I. 



^ Weil: De l'hémophilie au point de vue clinique et hématologique. Sem. medic; 1906, n:r 45. 



