De postoperativa cholämi^ka blödningania 



45 



oeil sleiiihinneblöduingar och långvariga blödningar vid sårskador. Sahli ' bestrider 

 Weils nyssanförda uppgift och anser abnorrat lång hlodkoagulationstid t. o. m. 

 såsom ett för verklig hämofili patognoinoiiiskt s3''mtom, som rent af kan i tvifvelaktiga 

 fall vara af differeutialdiagnostiskt värde. Frågan onr blodkoagulationstiden vid 

 purpura etc. torde såhuida tills vidare få anses vara en öppen fråga, som kräfver 

 fortsatta undersökningar. 



Anäniier. Efter allas ei-farenhet l>lir blodkoagulationeii påskyndad vid plöts- 

 liga större blodförluster, sålunda vid afsevärd eller höggradig akut anämi af den 

 ena eller andi'a orsaken. Så medför t. ex. en större operation med mera ymnig 

 blodförlust ofta en påtaglig förkortning af koagulationstiden, enligt Hartman ^ 

 t. ex. från 472 à 4 ^/i min. till 3 à 3 '/s mm. under 1 dygns tid; och på utblödda 

 patienter hafva Nel ^, Sohloessmann m. fl. funnit en starkt förkortad koagulationstid. 

 Som sannolik förklaring till denna blodets stegrade koagulationsförmåga efter större 

 blodförluster har van der Velden ^ framhållit, att vid ymnig blödning väfnadssaft 

 upptages i riklig mängd i cirkulationen, hvarigenom blodet blifver rikare på trom- 

 bokinas. Vid kroniskt anämiska tillstånd uppkomna genom långvariga blödningar 

 som å myompatienter företer blodkoagulationen däremot enligt Hartmann ^ Schütz ^ 

 m. fl. i allmänhet ej någon afvikelse från det normala. Och vid de vanliga blod- 

 sjukdomarna förhåller sig koagulatioustiden enligt flera undersökningar rätt varia- 

 belt: har sålunda vid kloros ibland visat sig vara normal ibland förlängd, vid 

 leukaemi ibland normal ibland förkortad och vid perniciös anämi ibland normal 

 ibland kortare ibland längre än normalt. Det kan f. ö. här förtjäna framhållas 

 som något egendomligt, hur stora morfologiska eller kemiska förändi'ingar en indi- 

 vids blod kan förete utan samtidig rubbning i koagulationen ; så finnas fall be- 

 skrifna, där pat. haft blot/) 10 "/o hämoglobirr eller höggradig diabeteslipaemi och 

 blodet dock visat normal koagulationstid. 



Tromhos. Frågan om sambandet uiellan den autochtona trombbildningen och 

 blodkoagulationen har under de senare åren varit rätt mycket under diskussion och 

 är fortfarande en öppen fråga, oin hvilken meningarna alltjämt äro delade, och under- 

 sökningarna öfver koagulationstiden vid troml)os, som meddelats från flera håll, hafva 

 ej gifvit öfverensstämmande resultat. Flera forskare hafva nämligen funnit för- 

 kortad koagulationstid: så Denk och Hellman ^ uti 1 trombos- och z! lungembolifall, 

 Wright och Knapp * betydligt förkortad koagulationstid uti 4 tyfoidfall med trom- 

 bos, äfven Lee och White uti likaledes 4 trombosfall af samma slag samt Cohen ^ 

 uti 1 fall. Och Fox anser sig hafva funnit, att en fiirkortad koagulationstid i puer- 

 periet angifver risk för trombos och emboli. A andra sidan har koagulatioustiden 



1 Sahli 1. c. Deutscli. Archiv f. klin. Med. ; bd 99; s. 519. 

 ' 1. c. 



" Van der Velden: Kliniscli experimentelie Untersuchungen über die Abbindung der Glie- 

 der. Münch, med. Wochenschr. ; 19tO. 



^ Weight och I<Inapp: A note on the causation and treatment of thrombosis etc. Lancet; 

 1902, II. 



* Fox: On blood coagulability in the puerperal state. Lancet; 1908, I. 



