De postoperativa cholämiska blödningarna 



51 



pat. vid samma undersökningstillfälle ceteris paribus nästan regelbundet — dock ej 

 alltid — blifva längre än vid användning af en finare sprutspets med långsam dropp- 

 följd. Och särskildt är det pâEalliuide att, om själfva punktionen på något sätt lyckas 

 dåligt, »krånglar» : om man exempelvis ej kommer in ordentligt uti venlumen eller 

 får häraatombildning, så att bloddropparna komma mycket långsamt, koagulations- 

 tiden blifver betydligt förkortad. Som belysande exempel härför må anföras 

 följande: 



Undersökning- ^"/lo 1916 vid 17° 

 af 25 års man (appendicit-konvalescent). 



Koagulat.-tid. 



1 bloddroppe, erhållen vid skränglig» venpunktion med mycket långsam droppföljd .... 22 min. 



1 » , >, )i i> vid ganska » > ... 34 min. 



2 bloddroppar, erhållna vid ny lyckad punktion med rask droppföljd 54 min. 



Redan detta enda försök visar, hur stora felvärden en tekniskt misslyckad 

 punktion och därpå beroende bristfällig blodtagning kan vålla. Ofverhnvud bör 

 man hafva som regel att ej utföra koagulationsbestämning å ett blodprof, om ej 

 venpunktionen lyckats väl och strax gifvit blod i regelbunden droppföljd. 



För venpunktionen är det enligt min erfarenhet fördelaktigast att använda en 

 kort och rätt fin punktions-sprutspets (kokt i vatten ej i sodalösning 1), så att blod- 

 dropparna komma ej som »störtdropp» men i rask droppföljd och så ej uppfånga 

 de första dropparna utan använda först de följande. Och om man vid samma till- 

 fälle undersöker flera individer för att direkt jämföra deras blodkoagulationstider 

 med hvarandra, bör man för att undvika nu afhandlade felkälla vid tagningen af 

 blodprofven använda sprutspetsar af samma storlek och kaliber eller ännu bättre 

 den samma sprutspetsen, som jag med fördel gjort vid mina undersökningar under 

 sista tiden. 



I detta samband bör vidare påpekas, att man vid blodprofvens tagande bör 

 uppfånga dropparna å urglasen så, att likstora blodprof vid olika bestämningar få 

 ungefär samma utbredning å glaset. 



En omständighet vid venpunktionen, som däremot ej tyckes inverka på blod- 

 profvets koagulationstid, är graden av stas i armen, då punktionen göres. Sålunda 

 är det ii'relevant, om punktionen göres under blott kortvarig manuel kompression 

 af armen, så att venerna hastigt fylla sig och ansvälla, eller om man vid punk- 

 tionen har en stasbinda pålagd densamma sedan t. ex. 1 minut. Af ven om blod- 

 profvet i senare fallet har något mera hypervenös färg, så får man dock enligt 

 min erfarenhet ung. samma värde på koagulationstiden. 



Vid mina försök har det visat sig fördelaktigast att låta blodprofven koagu- 

 lera på urglas. Jag har nämligen uti ett stort antal fall bestämt koagulationstiden 

 för äfven samtidigt tagna blodprof uti prof rör: små korta prof rör af dels 7 dels 

 12 mm:s diameter men därvid fått i allmänhet mindre tillfredsställande resultat. Af 

 hithörande försöksserier anföras följande båda: 



