Gustaf Petrén 



möjligt att genom upprepade koagulationsbestämningar följa, hur koagulationsförlång- 

 sainuingen tilltagit med sjukdomen, detta särskildt uti fall 62, där koagulationstiden 

 från att förut hafva varit ung. normal under de sista 10 dagarne af pat:s lif befanns 

 vara förlängd och dagen före exitus höggradigt förlängd. 



Hvilket samband har där så uti dessa 10 fall visat sig vara mellan blodets 

 koagulationstid och event, blödningsbenägenhet hos patienten? Med afseende härpå 

 halva förhållandena tett sig växlande i de olika fallen. Först må då fallet 62 an- 

 föras. Denne pat. hade dagen före exitus, då blodkoagulationen befanns vara hög- 

 gradigt förlångsammad, blodafgång per rectum och befanns vid sektionen hafva 

 hela den till mansarmtjocklek utspända colon fylld af blodfärgadt innehåll; denna 

 betydande blödning i tarmen låter sig svårligen förklaras af enbart cancern i flex, 

 sigmoidea utan får tämligen säkert sättas i samband med pat:s höggradiga Ikterus 

 och sålunda uppfattas som cholämisk. I detta fall har sålunda, om denna uppfatt- 

 ning är riktig, samtidigt med den höggradiga nedsättningen af blodkoagulatiouen 

 uppträdt symtom af haemorrhagisk diates. 



Af de båda andra icke-opererade patienterna med afsevärdt förlångsammad 

 blodkoagulalion — långt mindre förlångsammad dock än hos fall 62 — (fallen 67, 

 66) företedde ingendera under observationstiden några blödningar och den senare 

 icke heller vid sektionen. Möjligen fanns ändock hos dessa patienter en viss 

 blödningsbenägenhet och måhända skulle en lapamtomi, efter hvilken cholämisk 

 blödning uppträder långt lättare än spontant, ej hafva aflupit utan postoperativ 

 blödning; härom kan man emellertid ej yttra sig med bestämdhet. I alla händelser 

 afhölls kirurgen (i fall 67 prof. Bokelius, i fall 66 jag själf) i båda dessa fall af 

 den förlångsaniraade blodkoagulationen och befarade blödningsrisken att göra laparo- 

 tomi, som möjligen annars kunnat anses indicerad. 



Af de 5 opererade fallen hafva 2 haft måttlig, ej allvarlig postoperativ 

 blödning af cholämisk typ: fall 60 i såret, fall 65 i foi'm af tarinblödning efter 

 cholecystenterostomi — den förra hade förlängd, den senare normal blodkoagula- 

 tionstid — , samt 2 haft obetydlig blödning: fall 61 i gallblåsan efter cholecyst- 

 enterostomi, fall 68 i bukväggen i form af ett mindre hämatom — den förra hade 

 normal, den senare förlängd blodkoagulationstid. Det 5:te opererade fallet (fall 69) 

 hade normal koagulationstid och ingen cholämisk efterblödning. Sålunda hafva af 

 de 5 opererade fallen de 2 före laparotomiu haft förlängd koagulationstid : båda 

 visade postoperativ blödning, de 3 haft ung. normal koagulationstid : af dessa visade 

 dock den ene måttlig och en annan obetydlig efterblödning och endast den 3:dje 

 var helt fri från postoperativ blödning. 



I anslutning till denna nu lämnade redogörelse för resultaten af både de tidigare 

 och mina egna undersökningar torde det så slutligen vara på sin plats att försöka 

 i korthet sammanfatta och fastslå, hvad vi enligt nu föreliggande erfarenhet veta 

 om blodets koagulationstid och om sambandet mellan förlångsammad blodkoagulation 

 och blödningsrisk vid ikteriska tillstånd. 



