70 



Gustaf Petrén 



meningslöst, att, som hittills oftast skett, afhandla cliolämins genes som något en- 

 hetligt. Det är sålunda väl möjligt, att de s. k. choläniiska symtomen från centrala 

 nervsystemet hafva en orsak och de s. k. cholämiska blödningarna hafva en annan, 

 i analogi med exempelvis de vanliga ikterussymtomen, af hvilka gulfärgningen af 

 blodserum, väfnader och hud gifvetvis beror på galllargämnena, medan symtomen ^ 

 bradykardi och hudklåda bero på gallsyrorna. Då spörsmålet om orsakerna till de 

 cholämiska symtomen från nervs_ystemet för ifrågavarande ai-bete är nf underordnadt 

 intresse, så konnner denna fiiiga uti den följande framstöllningen ej att vidare be- 

 röras utan uteslutande frågan om de s. k. cholämiska blödningarnas genes att 

 närmare afhandlas. 



Sona redan af det ofvan anförda torde framgå, får detta spörsmål om de s. k. 

 cholämiska blödningarnas genes anses vara ännu olöst och det sålunda betraktas 

 som en fortfarande öppen fråga, huruvida dessa blödningar företrädesvis bero på 

 gallsyrorna i blodet eller företrädesvis på en rubbning i lefverns funktion af en eller 

 annan art. Föi- att kunna besvara deima fråga är det gifvetvis först och främst 

 af vikt att känna, hur gallsyrorna inverka på blodkoagulationen. 



Innan jag meddelar resultaten af de undersökningar, som jag själf utfört öfver 

 de gallsyrade alkaliernas inverkan på blodkoagulationen in vitro, må först de hit- 

 hörande tidigare undersökningarna, som jag funnit meddelade uti litteratui-en, i 

 korthet refereras. De första undersökningarna häröfver äro utförda på 1880-talet af 

 Alexander Schmidts lärjungar: Samson-Himmklstjerna ^ och Nauck ^. Den förre 

 faim, att tiltr-eradt hästblodplasma hindras fullständigt från att koagulera vid tillsats 

 af gl3^kokolsyradt eller taurokolsyradt natron till en koncentration af ung. 1 % och 

 ofiltreradt vid tillsats till ung. 2 " o, och af ett enda parallellförsök att döma skulle 

 glykokolsyradt luitron verka starkare hämmande än taurokolsyradt. Nauck bekräf- 

 tade vid sina koagulationsundersökningar dessa Samson Himmelstjernas iakttagelser; 

 äfven han farm, att det glykokolsyrade saltet verkar »nur etwas intensiver», f. ö. 

 på alldeles samma sätt som det taurokolsyrade. Enligt A. Schmidt * själf kan det 

 ibland om också sällan förekomma, att det behöfves större tillsats af gallsyrade 

 salter än till 1 7o:s koncentration för att hindra koagulation af filtreradt hästblod- 

 plasma. Uti sitt ofvan omnämnda förtjänstfulla arbete om gallsyrornas giftiga 

 verkningar har Rywosch ■' bland annat meddelat äfven iakttagelser öfver de gall- 

 syrade salternas inverkan på blodkongulationen. Han fann vid försök med kanin- 

 och hundblod, att om gallsyrade alkalier tillsättas blodet i ringa mängd, påskyndas 



^ A patienter med hämolytisk ilsterus, som hafva gallfärgämnen men ej gallsyror i blodet, 

 förekommer hvarkeu bradykardi eller hudklåda. 



- Samson-Hummelsi jerna : Ueber leukämisches Blut. Dissert. Dorpat 1885. 



^ Nalick: Ueber eine neue Eigenschaft der Produkte der regressiven Metamorphose der 

 Eiweisskörper. Dissert. Dorpat 1886. 



* Alexander Schbiidt: Zur ßlutlehre; sid. 97; Leipzig 1892. 



' L c. 



