De postoperativa cholämiska blödningarna 



71 



dess koagulation, om de däremot tillsattas i större mängd förlångsammas eller 

 hindras koagulationen. Sä fann han för taurokolsyradt natron koagulatinnsproeessens 

 optimum ligga vid en tillsats till en koncentration på 0,20 °/o — koagulationen in- 

 träder då »wesentlich rascher als im noi-malen Blute» — , medan koagulationen 

 blifver fullständigt hämmad vid en tillsats af nämnda salt till koncentrationen 0,40 "/o. 

 På senare' tid hafva undersökningar öfver ifrågavarande spörsmål utförts af 

 MoRAwiTz och BiERiCH K Dcssa forskare funno, att vid tillblandning af 



1 del oxgalla till 20 delar hundblod försiggår koagulationen normalt, 

 1 » » » 10 à 15» » blir koagulationen förlångsammad, 



1 » » » 5 » » » » helt hämmad. 



Vidare fumio de, att koagulationen af hundblod ej påverkas af gallsyrade salter 

 (af oxgalla) vid en koncentration af 0,25 ° o, vid 0,60% däremot förlångsammas och 

 vid 1 °/o förlångsammas i hög gi'ad. Dovton ^ åter uppgifver, att tillsats af 1 kem. 

 galla till 10 å lö kem. hund- eller kaniublod in vitro ej inverkar på koagulationen. 



Dessa tidigare undersökningar hafva, som synes, gifvit öfvereusstämmande 

 resultat i så måtto, att enligt dem alla gallsyrade salter vid en viss koncentration 

 helt hämma koagulation af blod eller blodplasma. Däremot hafva de olika under- 

 sökarne kommit till mindre väl öfverensstämmande resultat beträffande koncentra- 

 tionen, vid hvilken denna fullständiga koagulationshämning inträder: enligt Rywosch 

 vid redan 0,40 7« taurokols. natron, enligt öfriga undersökare vid ung. 1 "/o eller vid 

 först 1 à 2 7o glykokols. eller taurokols. natron. Då dessa tidigare undersökningar 

 gifvit så växlande i-esultat, är en förnyad noggrann undersökning af frågan påtag- 

 ligen önskvärd och behöfhg. 



Vid mina koagulationsförsök, livilka samtliga utförts å Lunds me.d.-kemifika 

 institution, hafva användts dels oxalatplasma från oxe [oxalatblodet erhållet från 

 Malmö slakthus ^], dels och på senare liden så godt som uteslutande oxalatplasma 

 från människa [oxalatblodet erhållet genom' venpunktion ^ å patienter från Lunds 



1 ]. c. 



Doyon: Action de la bile sur la coagnlabilité du sang. Journ. de Phys. et de Path, génér. 

 bd 12; 1910. 



" Oxblndet har vid slakten direkt uppfångats uti ett större glaskärl innehållande 1 gr. am- 

 moniumoxalat löst uti 100 gr. vatten; den afsedda blodkvantiteten iiar varit 900 kbcm., men den 

 erhållna har vid de olika bludtagningarna afsevärdt växlat, så att oxalathalten varit rätt växlande 

 uti de olika oxoxalatplasniata. 



Beti'äfFande detaljerna i den använda tekniken för människo-oxalatijlasmats erhållande kan 

 följande förtjäna anföras. Vid venpunktionen hafva i regel bloddroppar först uppfångats från 

 sprutspetsen å urglas till direkt bestämning af koagnlationstiden ; därefter har en 10 kbcm:s punk- 

 tionsspruta, innehållande 1 kbcm. — eller ibland 1,1 à 1,2 kbcm. — 1 °/o ammoniumoxalatlösning, 

 påsatta sprutsi)e(sen och i sprutan sakta uppdragits blod ur venen till volumen 10 kbcm, [oxalathalten 

 har sålunda varit ungefär densamma uti de undersökta oxalatplasmata från olika individer]. Sprut- 

 innehållet har omedelbail öfverförts uti ett pi'ofrör och omskakats. Efter någon timma har så 

 oxalatblodet centi'ifugerats å med. -kemiska laboi-atoriet uti en elektrisk centrifiig, som roterar 

 1,500 à 2,000 hvarf i min., under 4 à 5 min. Det härvid erliållna oxalatplasmat, som från de 

 icke-ikteriska patienterna oftast varit färglöst men i enstaka fall lindrigt blodfärgadt på grund af 



