De posterativa cholämiska blödningarna 



85 



än iiorraalt. Blodplasmats koagulation hämmas sålunda ingalunda alltid vid samma 

 gallsyrekoncentration, ej vid någon under alla förhållanden konstant gallsyrehalt. 

 Den ofvan funna koagulationshämmande koncentrationen (0,60 "/o) är följaktligen 

 giltig blott för fi'iska individers färska oxalatplasmata, framställda och undersökta 

 enligt ofvan angifven metodik. 



Efter denna utredning om gallsyrornas koagulationshämmande inverkan på 

 blodplasma in vitro, återgå vi till frågan om de s. k. cholämiska blödningarnas 

 genes. Då det af mina ofvan anförda undersökningar framgår, att en galls3'rad 

 alkali-halt mindre än 0,17 h 0,20 "/o ej inverkar på blodplasmats koagulation in 

 vitro, så ligger den frågan nära till hands, om närvaron af gallsyrade alkalier uti 

 det cirkulerande blodet i mindre mängd än 0,17 å 0,20 också är betydelselös 

 för blodstillningen i sår. Hur sig därmed förhåller, torde ej vara utan vidare 

 klart. Blodkoagulationen försiggår nämligen vid den blandade trombos- och koagu- 

 lationsprocess, som åstadkommer den naturliga blodstillningen i sår. under i vissa 

 afseenden mindre gyiu^samma betingelser än den ostörda koagulationen in vitro, 

 nämligen under ständig tillströnniing af blod ur lederade kärllumina under visst 

 tryck, som bortsköljer de nybildade tromb- och koagelbildningarna. Det toi'de 

 sålunda vara åtminstone möjligt, att en gallsyrad alkalihalt, som ej gifver koagu- 

 latioDsförlåugsamning in vitro, dock skulle kunna under nyssnämnda förhållanden 

 försvåra blodstillningen i blödande sår. Afven oni detta medgifves, synes det mig 

 emellertid rimligt antaga, att, om gallsyror i blodet .^^kola kunna förorsaka allvarliga 

 blödningar af cholämisk typ, sålunda blödningar al' svårstillhar event, ostillbar 

 natur, de måste finnas där i åtminstone den koncentration, som vid koagulations- 

 försök in vitro visat sig vara den lägsta, som gifver påvisbar förlångsamniug. Om 

 sålunda hj^potesen om gallsyrorna i blodet som de cholämiska bl()dningarnas orsak 

 är riktig, hafva vi, synes det mig, på goda grunder anledning förmoda, att uti 

 blodet å ikteruspatieuter med cholämiska blödningar finnes minst 0,20 % gallsyrade 

 alkalier och sålunda också anledning vänta, att blodplasmats koagulation från dylika 

 patienter hämmas vid en lägre procent tillsatt gallsyrad alkali än den normala O, no 

 °/o, nämligen vid redan 0,40 *',u eller än lägre. Detta var min ursprungliga tanke- 

 gång, när jag böi'jade undersöka blodkoagulationën å ikteriska patienter med »gall- 

 syre »-metoden. 



Med denna metod har jag varit i tillfälle att undersöka 14 patienter ' med 

 Ikterus, å hvilka sålunda enligt den ofvan närmre beskrifna metodiken bestämts, 

 vid hvilken koncentration tillsatta gallsyrade alkalier hämmat blod|)lasmats koagula- 

 tion. Först meddelas resultaten af dessa bestämningar å 4 individer med lindrig 

 Ikterus, och härvid anföras ånyo för jämförelses skull äfven resultaten af de sam- 

 tidigt gjorda bestämningarna af blodets koagulationstid. 



' À dessa samma ikteius-patienter har äfven blodets koagulationstid bestiiiuts (se sid. 62— G5). 



