De postoperativa cholämiska blödningarna 



93 



syreutsöndringen uti urinen å dylika patienter tilltager i början af sjukdomen, 

 uppnår så ett maximum för att därefter åter minska (enligt Malkoff som följd 

 af den vid kronisk gallstas småningom inträdande anatomiska och funktionella 

 destruktionen af lefvern). Vid undersökning å hundar med underbunden ductus chole- 

 doclius har Malkopf konnnit till liknande resultat (härom närmare på sidd, 97 — 98). 

 Nu visar emellertid den kliniska erfarenheten, att blödningsrisken ingalunda blifver 

 mindre under sjukdomsförloppet vid kronisk Ikterus beroende på cancer utan till- 

 tager med ikterus duration. Gallsyreproduktionen ocli blödningsrisken förhålla sig 

 sålunda under sjukdomens senare del icke på analogt sätt, som man skulle väntat, 

 om de stode i förhållandet orsak och verkan till hvaraodra. 



Ett par forskare hafva å blod från höggradigt ikteriska patienter med cholä- 

 miska blödningar utfört koagulationsförsök, som äro af intresse för frågan om dessa 

 blödningars genes. Så funno Moeawitz och Bierich uti ett lefvercirrhosfall ^ med 

 årslång ikterus och cholämiska blödningar, hvars blodkoagulationstid var 50 min. 

 (normal koagulationstid lö å 20 min.), att blodet (5 kem.) vid tillsats af 10 à 15 

 droppar väfnadssaFt från kalflefver koagulerade på 6 å 7 min. Och på saunua sätt 

 fann O. Hanssen, att lilod från en ikterisk patient " med tydliga symtom af haemor- 

 rhagisk diates, som visade en mycket förlängd koagulationstid: (3 tim. (normalt 20 

 min.), koagulerade på 10 min. vid tillsats af några droppar hästserum eller några 

 droppar trombokinashaltigt njurextrakt. Äfven om dessa iakttagelser enligt min 

 mening ingalunda så bestämdt, som ifrågavarande författare själfva tyckas anse, 

 ådagalägga, att det cholämiska blodets förlångsammade koagulation i dessa fall 

 berott uteslutande på trombokinasbrist — äfven ett normalt blod, som sålunda har en 

 normal mängd trombokinas, kan fås att koagulera på vida kortare tid än annars genom 

 tillsats af organextrakt — , så tala dessa iakttagelser i hvarje fall emot gallsyre- 

 hypotesen. 



I detta samband kan det ockf-å vara på sin plats att anföra några af de vik- 

 tigaste resultaten af en del experimentella forskningar rörande sambandet mellan 

 lefverns funktion och blodkoagulationen. Doyon ^ och sedan Nolf * hafva funnit, att 

 efter exstirpation af lefvern på hund blodkoagulationen förlångsannuas och blodet 

 event, blifver helt okoagulerbart (enligt Nolf åtminstone på hundar, som stått på 

 stark köttdiet, däremot ej på hundar, som fastat). Doton ^ och Nolf ^ m. fl. hafva 

 äfven visat, att vid kloroform- eller fosforförgiftning med däraf följande stark 

 degeneration eller nekros uti lefvern blodkoagulationen förlångsammas och blodet 



' Fallet är förut omnämndt på sid. 59. 

 - Fallet är förut omnämndt på sid. 61. 



" Doyon: Modifications de la coagulabilité du sang consécutives à la destruction du foie. 

 Journal de l'hysiol. et de Pathol, générale; bd 7; 1905. 



* Nolf: Des modifications de la coagulation du sang chez le chien après exstirpation du 

 foie. Bulletins de l'Académie de Belgique. 1905. 



= Nolf: Eine neue Theorie der Blutgerinnung. Ergebnisse d. Inner. Medizin u. Kinderheilk.; 

 bd 10, s. 340; 1913. 



