De postoperativa eholämiska blödningarna 



95 



chymatösa blödningar. Denna supponerade inverkan af gallsyrorna på kärlväggen 

 kan emellertid alldeles icke godtagas som tillräcklig förklaringsgrund för de eho- 

 lämiska blödningarna. Då nämligen Hertalet ikterus-patienter med symtom af 

 haemorrhagisk diates visat sig liafva en förlångsamniad blodkoagulation, så kan de 

 eholämiska blödningarnas orsak ej ligga uti enbart kärlväggsförändringar utan måste 

 rimligtvis blödningarna bero på någon faktor, som inverkar direkt på blodets 

 koagulation, 



Alla dessa ofvan anförda kliniska ocli experimentella rön synas mig på ett 

 öfvertygande sätt visa, att gallsyrorna i blodet ej ];nnna vara åtminstone den väsent- 

 liga orsaken till de s. k. eholämiska hlödningarna. Att positivt besvara frågan om 

 dessa blödningars genes är långt vanskligare. Det torde emellertid vara mycket 

 sannolikt, att den väsentliga orsaken till de eholämiska blödningarna är att söka 

 uti rubbning af lefverns funktion af någon art, ehuruväl vi tillsvidare ej näi'mare 

 känna, på hvad sätt rubbad lefverfunktion inverkar på blodkoagulationen vid kro- 

 nisk Ikterus, Om rubbningen i lefverfunktion under dessa förhållanden leder till 

 minskning af blodets fibrinogenmängd eller till brist på trombin, event, tromljokinas 

 eller till förekomst i blodet av större mängd antitrombin än normalt eller tillåter 

 skadliga substanser från tarmen passera osönderdelade till blodet, det är frågor, 

 som fortfarande äro oklara och kräfva fortsatt forskning. 



Till slut ett par ord om »gallsyre»-metoden, sålunda om den ofvan närmre be- 

 skrifna metoden att bestämma, vid hvilken koncentration tillsatta gallsyror hämma 

 ett blodplasmas koagulation. Som af den föregående utredningen framgår, får man 

 genom undersökning med denna metod veta, om det undersökta blodets koagula- 

 tionsförmåga är normal eller om den är nedsatt och i så fall hui' mycket »GaJl- 

 syre-»metod.en är en mig veterligen förut ej anvä)id och som mina ofvan meddelade 

 undersökningar visa praktiskt hrukhar metod att pröfva blodets koagnlationsförmåga. 

 Den gifver oftast men ej alltid resultat, som öfverensstämma med dem, som er- 

 hållas vid samtidiga bestämningar af blodets koagulationstid. Gallsyremetoden kräf- 

 ver en viss laboratorieutrustning: centrifug, pipetter, ett gallsyradt alkali-preparat, 

 och är något omständlig men torde å andra sidan vara mindre beroende af meto- 

 dologiska felkällor än de vanliga metoderna att bestämma blodets koagulationstid. 

 Ocli enligt min erfarenhet visar det sig uti ikterusfall med blödningsrisk ibland 

 fördelaktigt att ej blott direkt undersöka blodets koagulationstid utan äfven pröfva 

 dess koagulationsförmåga enligt gallsyremetoden. 



