Om Trypanosoma-sjukdomarna. 



37 



senare. De nyssnämnda forskarne hafva också meddelat en karta öfver de trakter 

 inom Ugandariket, som äro hemsökta af sömnsjuka, och de trakter, där Glossina 

 pal palis förekommer, och dessa kartor äro fullständigt identiska. 



Ännu saknas likväl en fullständig utredning, huruvida öfriga Glossina-arter 

 eller andra insekter deltaga i utbredningen af människans Trypanosomiasis. 



Diagnos. 



Sjukdomen är under sitt första stadium svår att igenkänna. De vanliga feber- 

 anfallen kunna så lätt tolkas såsom beroende på malaria eller andra mer eller min- 

 dre kända klimatsjukdomar. Mikroskopisk undersökning af blodet är alldeles nöd- 

 vändig, och om den icke leder till målet, måste man söka komplettera den medelst 

 inokulationsförsök. Förstorade lymfkörtlar kunna punkteras, såsom ofvan är nämndt. 

 Malariafebern, som i regel har sina temperaturtnaxima om morgnarne, påverkas af 

 kinin-intagning, hvilken blir utan all effekt på Trypanosomiasis. Filaria-sjukdom 

 bestämmes medelst mikroskopet. Tachycardi samt växlingar i pulsfrekvensen utan 

 motsvarande temperaturstegringar tala för Trypanosomasjukdom. När i senare 

 stadiet nervsymtomen tillstöta med darrningar, hufvudvärk, sonmolens o. s. v., är 

 diagnosen lätt, särdeles inom de angripna områdena. Ett visst beaktande af andra 

 nervlidanden, såsom Beri-beri, Tabes m. m , bör ju ej därföre försummas. Lum- 

 balpunktion och undersökning af cerebrospinalvätskan får vid detta stadium ej 

 underlåtas. 



Prognos. 



Alla forskare samstämma däri, att sömnsjukan alltid har dödlig utgång. Mau 

 kan sålunda endast genom omvårdnad af de sjuka förlänga deras lif och bevara 

 dem för vissa svåra komplikationer. 



Huruvida sjukdomen i sitt första stadium är botlig, kan för närvarande ej 

 afgöras. På grund af erfarenheterna från vissa aparter, skulle man kunna förmoda, 

 att det vore möjligt att hos människan häjda sjukdomen så, att blodinfektionen 

 icke öfverginge på de centrala nervdelarna, men denna fråga fordrar omfattande 

 arbeten för sin utredning. 



Behandling och profylax. 



Såsom lämpliga medel äro föreslagna och använda kinin, järnsalter, arsenik- 

 preparater. Deras verkningar äro åtminstone palliativa. Arsenikbehandlingen har 

 ju i besläktade djursjukdomar visat en viss verksamhet. Olyckan är emellertid, 

 att de erforderliga arsenikdoserna synas öfverstiga den mänskliga organismens tole- 

 rans. Kanske torde man, såsom några författare föreslagit, finna bättre uträkning 

 i att använda arseniklösningar i subkutan injektionsform. 



All slags serumbehandling har hittills visat sig overksam. Profylaktiska åt- 

 gärder bestå dels i allmän personlig hygien, dels i utrotning af flugor och fluglar- 

 ver, dels i användning af mosquitonät och andra medel för att hålla dem borta, 

 dels slutligen i ett noggrannt val af de sundaste platser för bostäder och läger. 



