Studier öfver Nissans hydrografi. 



i 



kv.-kilom. på mer än 200 m. höjd öfver hafsytan, 1,195 kv.-kilom. på en höjd emel- 

 lan 200 och 100 m. samt 200 kv.-kilom. på nedre delen af dräneringsområdet i 

 fråga, lägre än 100 m. öfver hafsytans nivå. 



Enligt O. Appelberg 1 ) utgöras 5 % af området af odlad jord, 13.9 °/o af na- 

 turlig äng, 77.1 % af skogsmarker och 3.7 % af sjöar. 



Vid här gjorda beräkningar öfver afrinningens storlek har af dräneringsområ- 

 det endast den del medtagits, som ligger ofvanför Oskarström ; detta på den grund, 

 att de afriunande vattenmassorna uppmätts vid nämnda anläggning och ej vid flo- 

 dens utlopp, hvilket gör en minskning i dräneringsareans storlek med 200 kv.- 

 kilom. ; den vid beräkningarna ifrågakommande arean är således 2,200 kv.-kilom. 



2. Områdets geologiska byggnad. 



Nissaåns dalgång är en ren erosionsdal, utskulpterad af vatten dels i den fasta 

 berggrunden men också i glaciala och postglaciala aflagringar; några lokala, tekto- 

 niska störningar af förut bestående förhållanden synas ej haft något inflytande på 

 dalgångens uppkomst. 



Berggrunden utgöres af mer eller mindre tydligt parallellstruerade gneis- 

 graniter, af den typ, som i Sverige går under sammelnamnet järngneis. Under 

 detta namn har man emellertid sammanfört en mängd olika bergartsvarieteter, gra- 

 niter af mycket olika kemisk och således också olika mineralogisk sammansätt- 

 ning. Alla dessa varieteter ha dock en gemensam karaktär; de ha undergått en 

 omkristallisering, som, oftast af alldeles genomgripande art, stundom likväl lämnat 

 vissa partier så pass oberörda, att den ursprungliga granitstrukturen ännu kan 

 spåras. 



I det rent yttre visar sig omkristalliseringen såsom en parallellstruktur eller, 

 om man så vill, bergarten blir strimmig af omväxlande bredare, ljusa, och smalare, 

 mörka, zoner; de ljusa bestående hufvudsakligen af fältspater och kvarts, de mörka 

 af biotit och järnmalmkorn samt möjligen för handen varande hornblände. 



Strimmigheten är mindre jämnt utbildad hos bergarterna inom »järngneis »- 

 områdets östra partier än inom dess centrala. Fastän således redan inom de sist 

 nämnda i den väl parallellstruerade gneisgraniten uppträda smärre öar af rikt- 

 ningslöst struerade graniter, äro dessa vanligast inom de östra delarna. Inom Nis- 

 sans dräneringsområde träffas graniter hufvudsakligen i de öfre, längst österpå 

 belägna områdena, dessutom också inom dess mellersta och nedre partier (Isaberg 

 och Nissafors, hällarna vid Torup o. s. v.). Dräneringsareans hufvudbergart är 

 emellertid den strimmiga gneisgraniten. 



I denna ljusa bergart ligger inlagrad en annan, mörkt grön eller svart, en 

 oftast granatförande augitamfibolit eller på sina ställen en ren amfibolit, som, om 



') loc. cit. 



