Oui Trj'panosoma-sjukdomarna. 



29 



oedemerna i könsdelarue och kroppens nedre partier, affektionerna i ögonen och 

 ögonlocken, afmagringen trots den goda matlusten. 



Skillnaderna röja sig lmfvudsakligast i sjukdomsförloppet, i närvaron af hud- 

 fläckar, förlamning i bakdelen och af ramollitionshärdar i ryggmärgen. 



Att variationer i symtomen kunna förekomma i en sjukdom, som kan hafva 

 ett mer eller mindre akut eller kroniskt förlopp, ar själfklart. 



Såvidt man vet, hafva insekter alls ingen del i sjukdomens utbredning. 



Sjukdomen visar äfven däri sin egenartade natur, att djur, som blifvit immu- 

 uiserade mot densamma, kunna infekteras med t. ex. Nagaua eller (Wieras. 



Sjukdomens spridning genom parning var känd och experimentellt bevisad, 

 långt innan man anade dess parasitära natur. Hos djur, som ej användas till afvel, 

 var den så godt som okänd, och i de fä fall däraf, som iakttagits, torde man vara 

 berättigad att sluta sig till en smittöf verföring genom ryktdon eller ströhalm. 



Vid behandlingen af denna sjukdom hafva åtskilliga medel blifvit försökta. 

 Framgång har vunnits i en del fall vanligast efter användningen af något arsenik- 

 preparat med eller utan understödjande tillsatser såsom järn och stryknin. 

 Serumbehandlingen har såväl i kurativt som preventivt syfte visat sig mindre 

 pålitlig. 



Hos några djurindivider, som på experimentell väg blifvit inokulerade, har 

 man efter långa och svårartade sjukdomssymtom observerat en fullständig immunitet. 



I och för en behöliig profylax måste man i de länder, som riskera att få sjuk- 

 domen importerad från dess nuvarande härdar, Algier och Navarra, anordna karan- 

 tän med noggrann mönstring af alla djur äfven omfattande mikroskopisk under- 

 sökning af blodet samt i misstänkta fall inokulationsförsök till mottagliga djurspecies. 



Beträffande redan angripna djur är det icke nödvändigt att nedslakta dem 

 alla. Med hondjuren är det likväl den säkraste utvägen. Handjuren böra helst 

 kastreras för att blifva urståndsatta att utbreda sjukdomen. 



Inom de angripna områdena bör man naturligtvis på bästa sätt öfvervaka 

 hästdjurens parning och särskildt hafva sin uppmärksamhet fäst på befintliga 

 åsnehingstar, hvilka på grund af sin sjukdoms latens särdeles lätt kunna bidraga 

 till smittans utbredande. 



Den sydafrikanska gallsjukdomen (Galziekte) hos nötkreatur. 



Orsak: Trypanosoma Theileri. Lav uran. 



Denna sjukdomsform, som icke tilldragit så stor uppmärksamhet som de flesta 

 af närstående sjukdomar, synes vara väl skild från dem både genom den egen- 

 domliga och lätt igenkännliga parasiten samt därigenom, att den på naturlig infek- 

 tionsväg endast synes kunna angripa nötboskapen. Sjukdomen är endemisk i Syd- 

 afrika och har först under senaste årtionde blifvit beskrifven af några därstädes 



