20 



Scvcd Ribbing 



heter. Hos dessa senare är centrosomet särdeles tydligt och attraherar med styrka 

 de vanliga färgningsämncna. Hos Tr. cquinum är samma centrosom sä ytterligt 

 litet, att Here iakttagare rent af förnekat dess tillvaro. Det finnes likväl, ehuru 

 det ar synnerligen litet och endast ser ut som ändpunkten af den färgade flagel- 

 lon och den därmed sammanhängande kanten af den undulerande membranen. 

 Kaveuan och Mesnil hafva inokulerät med Tr. equiuum och Tr. Brncei på en 

 gäng. De hafva funnit båda parasiterna samtidigt utveckla sig med nägon öfver- 

 vikt för den senare arten. ] blodprofven kunde man alltid skilja formerna frän 

 hvarandra, just i och genom centrosomets reaktioner. Kromatinkornen hos Tr. 

 equinum variera i storlek och antal efter olika sjukdomsstadier. Den longitudinella 

 delningsprocessen är likadan som hos de förut beskrifna arterna. Artificiell odling 

 af denna art har ännu ej lyckats. 



Sjukdomsformens egenart bevisas dels genom parasitens karaktärer, dels ge- 

 nom inokulationsförsök, vid hvilka det bl i f vi t konstaterad!, att djur immuna mot 

 Nagana, Surra o. s. v. kunnat infekteras med Caderas och tvärtom. 



Körande det sätt, hvarpä Caderasjukdomcn utbredes, äro meningarna ännu 

 mycket delade, och tillförlitliga iakttagelser och försök föreligga ännu ej. Naturligtvis 

 har man beskyllt vissa flugarter såsom Mose t brava, 'Slomoxys nebulösa och St. 

 calcitrans för att utbreda smittan, men säkra bevis saknas. En egendomlig iaktta- 

 gelse af Sydamerikas hästuppfödarc förtjänar att antecknas. I Sydamerika lefver 

 vid betesmarkernas vattendrag i stort antal en gnngarc, som bär det vetenskapliga 

 namnet Hi/droehcpnts capibava. Tid efter annan förekommer bland dessa djur en 

 farsot af okänd natur, som medför stor dödlighet, och deras döda kroppar synas då 

 i stort antal i vattendragen. När hästuppfödarna iakttaga detta fenomen, anse de 

 sig hafva skäl att frukta, alt Mal de Caderas skall komma att härja i deras hästhjordar. 



Likheten med pestepedemier bland råttor är omisskännelig. Elmassian, som i 

 href till Laveean gjort detta meddelande, har dock ännu ej lyckats finna någon 

 på naturligt sätt infekterad Ilydrochrerus. 



Behandlingen af de sjuka djuren är hopplös. De vanliga medlen, arsenik och 

 trypanrödt kunna försökas. Hufvudsaken blir profylaxen, och denna anser Voges 

 böra göras efter Kochs ledande grundtanke vid malarians utrotning. Om alla de 

 angripna djuren i god tid slaktas, finner den sannolika mellanvärden inga djur att 

 infektera sig ifrån, och sjukdomens utbredning blir sålunda hämmad. Olyckligtvis 

 kan en sådan anordning på grund af bristande kulturutveckling i Cadcrasjukdomcns 

 hemland ännu ej utföras. 



La Dourine eller beskällaresjukan. 



Orsak: Trypanosoma equipcrdinn. Doflein. 



Under lång tid har man såväl inom Europa som inom afiägsnare länder ob- 

 serverat en sjukdom, hvilken erhållit ofvanstående namn. Den har ursprungligen 



