24 



Seved Ribbing. 



väl visat sig vara felaktig. Upptäckten af sjukdomsorsaken har skett ungefär sam- 

 tidigt af tvänne, hvar för sig arbetande forskare, Voges i Buenos Aires och Elmas- 

 sia n i Paraguay, af hvilka den senare något tidigare fick sina rön publicerade. 



Sjukdomen är utbredd öfver ansenliga sträckor af den Sydamerikanska kontinen- 

 ten, sålunda till stora delar af Brasilien, Bolivia, Paraguay, många provinser och terri- 

 torier tillhörande Argentina. Den har också visat sig på ön Marajo vid Amazon- 

 flodens mynning. Sjukdomen synes förhärskande uti träskartade trakter. 



På naturligt sätt angripas af denna sjukdom endast hästdjur. Infektionen kan 

 likväl med konst öfverföras till ett stort antal däggdjursarter. Voges anser sig 

 också hafva infekterat höns, ankor, kalkoner. Andra experimentatorer liafva vid 

 inokulation på foglar erhållit endast negativa resultat. 



Vid experimentell infektion af hästar kan man bättre än vid de naturliga sjuk- 

 domsfallen observera inkubationstidens längd, och den visar sig då i regel omfatta 

 fyra till fem dagar. Efter denna period inträder den egentliga sjukdomens första 

 stadium. Detsamma börjar i regel med en betydande feberstegring, 40 ä 41 0 C. 

 Denna blir i regel icke kvarstående. Vidare sjukdomssymtomer förekomma ej vid 

 denna period. Djurens matlust och arbetsförmåga äro orubbade, kroppsvikten min- 

 skas ej, törsten kan stundom vara ökad. Har man djuren i stall och observerar 

 dem noggrannare, finner man ej sällan förändringar i urinen, bestående i hemiglo- 

 binuri, stundom af mycket hög grad. Under hela denna period är djurets hårbe- 

 klädnad glatt och glänsande. Småningom inträder sjukdomens andra stadium. Af- 

 ven här är febern det bestämmande. Därvid observerar man sällan så höga tal 

 som 40 — 41 0 C, men därjämte visa sig remissionerna mindre utpräglade än i bör- 

 jan. Rena intermissioner förekomma ej mer. Djuren blifva nu slappa, likgiltiga, 

 låta hufvudet hänga, af magra högst betydligt trots kvarstående aptit. Törsten fort- 

 far med ökad styrka, blodstasis och oedemer förekomma i de decliva delarne, sär- 

 skildt i bakbenen men äfven å buken och genitalia. Håret förlorar nu sin glans 

 och ligger ej mera så glatt vid huden. I flera fall, ehuru på långt när ej alla, visa 

 djuren en vacklande gång, alldeles liknande en drucken människas, falla omkull 

 och kunna ej utan hjälp resa sig. Det är detta fenomen, som har medfört sjuk- 

 domens spansk-amerikanska namn. Före dödens inträdande observerar man bety- 

 dande och täta växlingar i temperaturen. 



Sjukdomsförloppet kan vara af mycket olika längd, beroende på infektionens 

 vimlens och djurens motståndskraft. Tiden kan växla mellan 14 dagar och fyra 

 månader. 



De patologiskt-anatomiska förändringarna bestå i betydande torrhet i musk- 

 lerna, serosa utgjutningar i brösthålan med fibrinösa aflagringar, utgjutning i bjärt- 

 säcken af liknande beskaffenhet, blek hjärtmuskulatur, lindrigt förstorade lymfkört- 

 lar, utgjutning i bukhålan, betydligt förstorad mjälte, likaledes sväld lefver, stundom 

 något förstorade njurar. Serös utgjutning i de större ledgångarna. 



Prognosen kan betraktas såsom absolut ogynnsam. Morbiditeten är också an- 

 senlig. Såsom exempel må tjäna, att ett kavalleirregemente, hvilket i juni 1898 



