20 



Seved Ribbing. 



domen hos människan, hvilken kort förut blifvit för första gången upptäckt af den 

 förre bland dem. Under sina jämförande undersökningar funno de, att bland de 

 fåtaliga hästarne inom Gambias kolonialomrâde en icke ringa mängd herbergerade 

 Trypanosomer i sitt blod. Hos andra djur än hästar förekommo parasiterna ej så- 

 som följd af naturlig infektion. Symtomerna hos hästen vid den naturliga infektio- 

 nen bestå först i en nedsättning af det allmänna krafttillståndet samt däri att tempera- 

 turen är något höjd dock ej öfverskridande 39 0 C. Några veckor senare synes djuret 

 mera lidande ; afmagrar, går med hängande hufvud, ögonen fördunklas, tillfälliga perio- 

 der af feberstegring inträffa och under dessa äro parasiterna alltid talrikare i det perifera 

 blodet. Mot slutet af sjukdomen blifva afmagringen och kraftlösheten ännu större. Däre- 

 mot hafva de nämnda forskarne aldrig iakttagit det oedem i buken och könsdelarne 

 samt den egendomliga ruggighet och sträfhet i hårbeklädnaden, som äro så ut- 

 märkande för den egentliga Naganasjukdomen. Sjukdomen kan draga sig ut öfver 

 mer än ett år. Tillfrisknande torde ej vara omöjligt i enstaka fall. 



På experimentell väg kunna de (lesta däggdjur infekteras med den här be- 

 skrifna sjukdomen. Möss, råttor, marsvin, kaniner, hundar, getter, får och nötbo- 

 skap hafva visat sig mottagliga. Däremot hafva ympningar på apor fått ett nega- 

 tivt resultat. Hos intet af försöksdjuren hafva symtomerna uppträdt i så akut form 

 som vid den egentliga Nagana. Vid mikroskopisk undersökning hafva de båda här 

 nämnda forskarne ansett sig kunna af parasiternas växlande form draga den 

 slutsatsen, att man hade för sig en annan art än den förut beskrifna och studerade 

 Trypanosoma Brucei från Zululandet. De utbildade formerna i Gambiasjukdomen 

 mätte 26 — 30 [j. i längd samt 1,6—2 ;j. i bredd, men äfven andra och mindre for- 

 mer förekommo, 11- — 13 \i. i längd, 0,8 — 1 [J. i bredd med mycket kort, fri flagell 

 och centrosom liggande nästan i ändan samt något större former (16 — 19 ;x) med 

 starkt af rundad bakre pol. Det är på grund af dessa olikheter som artnamnet 

 dimorphon har blifvit antaget. 



Laveran och Mesnil som experimenterat med infektionsämne erhållet från 

 Dutton och Todd, vilja ej rätt gå in på denna olikhet i former och framhålla dess- 

 utom gen t emot de engelska forskarne, att fiagelleu aldrig är fullkomligt fri utan 

 att en strimma af protoplasmaväf foiisätter sig längs densamma. 



Att Trypanosoma dimorphon bör uppställas såsom en särskild art, beror dels 

 på dess morfologiska karaktärer, dels på dess egenskap att infektera djur, som visat 

 sig immuniserade mot andra trypanosomasjukdomar, dels slutligen på dess svagare 

 reaktion mot människoblodserum. 



Den naturliga infektionen anses af infödingarna i trakten förmedlas genom 

 flugor. Alla på vanligt sätt utförda försök med de på platsen talrikt förekommande 

 individerna af Glossina palpalis eller tachinoides samt Stomoxys hafva visat negativt 

 utslag, möjligen därför att försöken icke företagits under rägntiden, hvilken af de 

 infödda anses såsom farligast. 



') Anf, arb. s, 210, 



