18 



Seved Ribbing. 



des en kvantitet af 0,1 milligram arséniksyrlighet för 20 grams vikt hos djuret. 

 Intramuskulär injektion visade sig vara det bästa applikationssättet. Efter omkring 

 24 timmar voro parasiterna i regel försvunna ur blodet, likvisst endast för kort tid, 

 ty efter 2 — 4 dygn uppträdde de åter däri, och en fullständig kur medelst arsenik- 

 behandling uppnåddes aldrig. Man kunde dock genom repeterad bebandling hälla 

 djuren vid lif två till tre månader, under det de icke behandlade djuren i regel 

 dogo på femte dagen. Hos hundar var inverkan af arsenikbehandlingen relativt 

 mindre utpräglad. 



Arseniksyrligheten utöfvar vid direkta försök i glaskärl samma inverkan på 

 Trypanosomerna som kininet på malariaparasiterna, men uti den lefvande organis- 

 men finna de förra säkerligen tillflyktsorter, där arsenikverkan är mindre stark, och 

 när arseniken väl är eliminerad ur kroppen, börja dessa öfverlefvande parasiter att 

 ånyo proliférera. 



På grund af förslag af Ehrlich och Shiga har man mot infektionen äfven 

 försökt ett anilinfärgänme ur benzopurpurinets grupp, som blifvit kalladt Trypanrödt. 

 Det har en öfvergående palliativ inverkan; verklig kur har dock ej därmed 

 kunnat vinnas. På liknande sätt verkar ett annat färgpreparat Malalcitgrönt. Enligt 

 allra senaste meddelanden liar Wolferstan Thomas i denna sjukdomsform och an- 

 dra besläktade funnit ett afgjordt företräde hos behandling med Atoxyl (meta-arsenik- 

 syreanilid) med eller utan förening med trypanrödt. 



Det är ju fullt naturligt, att man i en sjukdom af nu athandlade slag skulle 

 vända sig till serumbehandlingen. Af alla försökta serumarter har endast serum från 

 människan visat sig i betydligare grad verksamt. Man erhåller vid detsammas bruk 

 en minskning i sjukdomssymtomen, ett temporärt försvinnande af parasiterna i 

 blodet, en förlängning af sjukdomsförloppet, i sällsynta fall fullständig bot. 



Serum synes äga en specifik mikrobicid verkan på parasiterna ungefär liknande 

 arsenikens, man iakttager vid dess bruk ej någon utpräglad förökning af de hvita 

 blodkropparna eller någon fagocytos. Serumarter från däggdjur och foglar hafva 

 visat sig overksamma. Serum från immuna djurindivider kan hindra sjukdomens 

 utveckling, om det vid själfva inokulationen blandas med infektiöst blod; under an- 

 dra förhållanden utöfvar det ingen vare sig preventiv eller kurativ inverkan. 



Profylaktiska åtgärder. 



Efter nutida åsikter i allmän patologi låg det nära till hands att i och för im- 

 munisering af husdjuren försöka något slag af preventiv ympning. Försök i denna 

 riktning hafva ej felats. Man har därvid begagnat sig såväl af serumarter som af 

 försvagadt Trypanosomavirus. De förra kunde visa någon verksamhet, om de inji- 

 cierades samtidigt och blandades med det infekterande materialet; vid andra till- 

 fällen visade de sig så godt som overksamma. Under de omständliga arbeten, som 

 bedrifvits i detta syfte, har man ernått åtskilliga resultat, hvilka i ett och annat 

 afseende tyckas vara hvarandra motsägande, och hvilka följaktligen erfordra ytter- 

 ligare bearbetning. När sålunda äldre rön tyckts gifva vid handen, att vissa djur- 



