' Om Trypanosoma sjukdomarna. 



15 



i sin spets, fortsätter sig i den undulerande membranens kanttråd och slutar i cen- 

 trosomet. 



Förökningen sker med säkerhet endast genom longitudinell delning, därvid 

 centrosomet börjar att tillväxa och sedan klyfva sig itu, samtidigt förtjockas 

 hagellens närliggande del och klyfver sig på motsvarande sätt. Kärnan ökas i vo- 

 lym, kromatinet samlar sig vid ändpunkterna, sedermera inträder tudelning, och de 

 båda kärnorna öka afståndet sig emellan, nu skiljer sig protoplasman i tvänne 

 ungefär lika stora delar omkring kärnan. De två nybildade individerna kunna stun- 

 dom sammanhänga ganska länge och i de färska blodprofven visa tvenne flageller 

 och tvenne undulerande membraner; sedermera skiljas de från h varandra, och klyf- 

 ningen börjar alltid i främre polen. Undantagsvis kan en ny klyfning börja, innan 

 den första tudelningen blifvit fullbordad. Några andra förökuingssätt hafva ej med 

 säkerhet blifvit iakttagna. Frågan om tvänne individers konjugation och detta feno- 

 mens betydelse för fortplantningen är ännu ej fullt utredd. 



Blod, innehållande denna parasit, kan behållas med verksam virulens under tre till 

 fyra dagar, sällan längre. I köld förlorar det snart sin verksamhet, och parasiterna 

 undergå deformerande förändringar. Parasiternas lifaktighet kan bibehållas, om 

 blodprofven värmas till 40° C; vid högre värmegrad gå de i regel under. 



Liksom med Trypanosoma Lewisi var fallet hafva först Mac Nbal och Novy 1 ) 

 samt senare äfven andra forskare lyckats med artificiell kultur af parasiterna i förut 

 beskrifna näringsvätska. Odlingen visar sig likväl i detta fall vanskligare, miss- 

 lyckanden förekomma oftare. Man har dock kommit så långt som till fjortonde 

 generationen. De kultiverade parasiterna hafva sällan fullt samma vimlens som de 

 direkt ur blodet stammande, särdeles är detta fallet, om de hållits i en högre tem- 

 peratur. 



Agglomerationer kunna iakttagas hos dessa parasiter likaväl som hos före- 

 gående art; de äro dock sällan så utvecklade som hos denna. Vid tillsats af vissa 

 serumarter erhåller man nämnda fenomen i mera karaktäristisk form. 



När parasiterna befinna sig under mindre gynnsamma lifsvilkor, ser man dem 

 förändra sin gestalt; de förkortas, afrundas och liksom sammanrullas. Sedermera 

 kunna de sönderfalla, den mest resistenta delen af parasiten är centrosomet med 

 flagellen. 



Etiologien af Naganasjukdomen. 



Redan Livingstone och hans följeslagare uppfattade på grund af inföddas 

 uppgifter tsetseflugan såsom den egentliga bäraren af smittan. Livingstone ut- 

 trycker den förmodan, att det af flugan meddelade giftet skulle på något sätt re- 

 producera sig; Major Vardon visade genom experiment med sin ridhäst, att endast 

 en kort passage genom ett flugdistrikt var tillräckligt för att infektera hästen; det 

 behöfdes hvarken att han därinom betade eller drack af befintliga vattendrag. 



l ) W. J. Mac Neal. The life history of Tryp.. Lewisi and Tryp. Bfucei. Chicago. 1905. 



