14 



Seved Ribbing. 



trädande symtomer, ej sällan finner man hos dem fullständigt tillfrisknande och 

 därefter immunitet. 



Hos djur, som dött af Naganasjukdomen, märker man vid undersökning af de 

 döda kropparne ganska ringa patologiskt-anatomiska förändringar. En betydande 

 anemi, förstoring af mjälten, af lefvern, af lymfkörtlarna, subkutana infiltrationer af 

 gulaktigt, gelatinöst serum under huden, under slemhinnorna och mellan musklerna, 

 pleurala och perikardial exsudater, subperikardiala ecchymoser utgöra de hufvud- 

 sakliga men ingalunda alltid närvarande förändringarna En viss skörhet i skelet- 

 tets ben, särskildt i ryggkotorna samt en exsudation af serös-gelatinös massa om- 

 kring ryggmärgen förekommer äfven i mera långsamt förlöpande fall. 



Naganasjukdomens symtomer och utveckling erbjuda mänga dunkla punkter. 

 Man ser den sålunda förlöpa dödligt både då parasiterna äro talrika i blodet och 

 i fall, där de endast förekomma sparsamt samt periodvis. I det förra fallet kunde 

 man tänka, att massorna af de främmande organismerna kunde vålla cirkulations- 

 rubbningar i centrala organer, tromber m. m. Men för det senare slagets fall sy- 

 nes en sådan förklaring otillräcklig. Man har då helt naturligt kommit att tänka 

 på bildandet af ett giftigt ämne, ett toxin, som skulle kuuna förorsaka de nämnda 

 företeelserna. Försök att framställa detta toxin hafva blifvit gjorda af Kanthack, 

 Dükhaii och Blandford samt af Laveran och Mesnie, men hittills utan resultat. 



Vid alla inokulations- och infektionsförsök måste man behålla i minnet den 

 omständigheten, att virus kan i olika fall hafva olika styrka, ocb att på grund däraf 

 en djurart eller vissa individer tillfälligtvis kunna synas immuna utan att vara det. 



En verklig immunitet kan dock förekomma såväl alstrad på naturligt sätt ef- 

 ter tillfrisknande frän en genom flugbett öfverförd sjukdom som äfven efter utförda 

 laboratorieinokulationer. En sådan immunitet träffar man lättast hos idisslarne, sär- 

 skildt hos geten. 



Under studiet af morfologien hos Trypanosoma Brucei finner man redan vid 

 undersökning af färska blodpreparater en viss skillnad mellan densamma och Tr. 

 Lewisi. Sålunda visa sig rörelserna ej så hastiga som hos den sistnämnda. Vidare 

 finner man i ett och samma djurs blod parasiterna af ungefärligen samma storlek 

 och utveckling, men däremot icke små och stora former om hvarandra. Endast 

 vid de tillfällen, då man observerar parasiter stadda i delning, kan man finna 

 större individer. Vissa författare, såsom Bruce, Plimmer och Bradford, anse att 

 djurets storlek är olika hos olika värdar, andra åter såsom Laveran och Mesnie 

 hafva icke kunnat bekräfta denna skillnad. Storleken hos parasiterna utgör omkr. 

 26 — 27 [.i, någon gång 28 — 33 |A, i längd samt 1,5 — 2,5 (x i bredd. 



Vid undersökning af färgade preparater finner man hos denna art ett par 

 egendomligheter, som skilja den från andra, närbesläktade, nämligen dels närvaron 

 af ett antal större och starkare färgade granula i parasitkroppens främre hälft, dels 

 en afrundning af bakre polen. Kärnan är aflång och belägen i kroppens midt; 

 centrosomet, som är beläget i närheten af bakre polen, färgas starkare än kärnan. 

 Det synes stundom omgifvet af en liten genomskinlig zon. Flagellen, vanligen fri 



