Om Trypanosoma-sjukdomarna. 



13 



intubation en en tid af omkring tio dagar, vid experimentell inokulering med starkt 

 virus kan inkubationstiden förkortas till fyra dagar. Samtidigt med Trypanosom er- 

 nås uppträdande i blodet inställer sig en feber af remittent typ, som varar ända 

 till djurets död. Symtomen af sjukdomen bestå för öfrigt i ruggighet i bårbekläd- 

 naden, serös flytuing från ögon och näsborrar, ansvällning af abdominalregionen 

 och genitalia, öfvergående svullnad i bakre extremiteterna, stark afmagring, slö håll- 

 ning, hängande hufvud, blekhet hos synliga slemhinnor, grumling af hornhinnan. 

 Under sjukdomens sista stadier har djuret ett särdeles ömkligt och tärdt utseende; 

 kroppen är delvis hårlös, delvis klädd med sträft, tofvigt hår, den förutnämnda 

 ansvällningen af bakre extremiteterna och genitalia ökas, fullständig blindhet inträ- 

 der stundom. Slutligen faller djuret omkull och är oförmöget att röra sig, respira- 

 tionen blir påskyndad och djuret dör af kraftuttömning. Under hela sjukdomen 

 synes djuret icke lida af några smärtor och fortfar att äta med god matlust ända' 

 till sista dagen. 



Den här lämnade skildringen af sjukdomsförloppet stammar hufvudsakligen 

 från Bruce och motsvarar egentligen symtomföljden vid den vanliga infektionen. 

 Vid inokulationsförsöken visa sig någon gång vissa afvikelser. Såsom regel obser- 

 verar man likväl, att feberns början sammanfaller med Trypanosomernas uppträ- 

 dande i blodet, samt att variabiliteten i deras förekomst synnerligen noggrannt motsva- 

 ras af höjning och sänkning af kroppstemperaturen. » 



Plimmer och Bradford samt Laveran och Mesnil hafva ådagalagt, att svi- 

 net också är mottagligt för Naganasjukdomen. Hos detta djur är förloppet dock 

 ganska långsamt, och Trypanosomerna uppträda mycket sent i det perifera blodet, 

 långt efter det man funnit samma blod vara starkt infekterande för lätt mottagliga 

 djurarter. 



Hos idisslare, särskildt nötboskapen, visar sig Naganasjukdomen särdeles väx- 

 lande. Ett ringa antal dör en vecka efter sjukdomssymtomens början, andra efter 

 en månad, flertalet släpar sig fram omkring sex månader. Infödingar och koloni- 

 ster i Zululandet förklarade för Bruce, att de ansågo, att ett litet antal djur till- 

 frisknade. Sjukdomsfenomenen äro hos nötboskapen mindre framträdande än hos 

 hästar och hundar. De angripna djuren magra småningom, hårbeklädnaden blir 

 sträf och ruggig, fläckvis bortfallande. Flytuing från ögon och näsborrar inställer 

 sig, en lindrigare tarmkatarr plägar också förefinnes. Uti många fall svullnar drög- 

 lappen; däremot ser man aldrig ansvällning af genitalia, bukvägg och bakben som 

 hos de andra omnämnda djuren, ej heller blindhet. Parasiterna äro också 

 mindre talrika i blodet. Febern är mindre prononcerad än hos hästar. Blodkulor- 

 nas antal sjunker betydligt. 



Några forskare hafva funnit nötboskap af en och annan lokal-ras immun el- 

 ler ytterst ringa mottaglig för experimentell infektion. Fullständigare undersökning 

 af dessa förhållanden erfordras naturligtvis, innan saken kan anses konstaterad. 



Hos får och getter är sjukdomen af långsammare duration och mindre fram- 



