8 



Seved Ribbing. 



peringar, t. ex. särdeles små individer af 1 — 2 ;x i längd, hvilket förhållande torde 

 kunna förklara en iakttagelse af Mc Neal och Novy, nämligen att filtrater som 

 passerat Beekfelds filtra visat sig kunna infektera därmed inympade råttor. Där- 

 jämte iakttager man talrika rosettliknande grupper af djurindivider, hvilka tvärtemot 

 förhållandena vid agglutination vända sina flagellförsedda ändar mot centruin samt 

 dessutom hafva centrosomet liggande på samma sida om kärnan som flagellen ut- 

 skjuter. Ungdomliga former af sferoid, spolformig gestalt samt former utan eller 

 med föga utvecklad undulerande membran förekomma äfven. 



Vid studiet af Trypanosomerna observerar man ytterligare ett fenomen af 

 största egendomlighet och betydelse nämligen den s. k. agglomerationen, Den upp- 

 träder dels uti sådana prof, som längre eller kortare tid varit förvarade i isskåp; 

 ännu bättre och fullständigare kommer den till stånd efter tillsatsen af ett agglu- 

 tinerande serum. Det uppträder därvid en allmän agglomeration af de förefintliga pa- 

 rasiterna. Fenomenet börjar alltid på samma sätt; tvänne djur sammanhänga med 

 sina bakre, icke flagellbärande ändar, beröringsstället är mycket inskränkt, andra 

 individer komma därtill och lagra sig på samma sätt och snart har man en rosett- 

 artad bildning, hvars alla enskilda elementer bibehålla fullkomlig rörlighet. Hela 

 gruppen ger intrycket af, att de i den ingående individerna med all makt söka att 

 lösslita sig ur densamma. Flera sådana rosettbildningar kunna sammansmälta i 

 större grupper, hvilka i hängande dioppe rent af kunna iakttagas med blotta ögat, 

 såsom i färg och ljusbrytande beskaffenhet urskiljbara från sitt omgifvande medium. 



Dessa sålunda bildade grupper af parasiter kunujj under vissa omständigheter 

 åter lösgöras från hvarandra och hvarje individ blifva fullt fri och rörlig. 



Låter man något för trypanosomerna dödande gift t. ex. kloroform eller for- 

 malin inverka på dem, uppträda äfven då agglomerationer men utan ofvan be- 

 skrifna regelbundenhet i bildningen och utan rörlighet. 



Serum från råttor, som erhållit en viss grad af immunitet mot infektionen, 

 visar sig kunna framkalla den ofvan beskrifna agglomerationen och detta i en grad 

 motsvarande styrkan af immuniteten. Detta serum innehåller sålunda en agglutine- 

 rande substans, som efter längre uppvärmning förlorar sin verksamhet. Serum från 

 friska djur utöfvar en ringa eller ingen agglutinerande eller paralyserande inverkan 

 på här af handlade organismer. 



Råttornas naturliga infektionsvägar äro icke närmare kända. Man har gissat, 

 att infektion skulle kunna meddelas genom löss och loppor, hvilka från angripna 

 djur öfverfört dem till friska. Vid undersökning af nyssnämnda insekter har man 

 visserligen sällan funnit några protozoer i dem, men om man krossar och uppslammar 

 dem i fysiologisk koksaltlösning samt sedermera injicierar densamma i peritoneal- 

 hålan på friska råttor, uppstår infektion på vanligt sätt. Instänger man friska och 

 infekterade råttor i samma bur, blifva de friska råttorna snart angripna. Ofver- 

 flyttar man löss fångade på infekterade råttor och placerar dem på friska djur, fin- 

 ner man de senares blod parasithaltigt efter 2 — 3 veckors förlopp. 



