6 



Seved Ribbing. 



arterna af Trypauosomasläktet. Koch, Rabinowitsch, Kempner, Laveran och Mesnil 

 m. fl. samstämma i denna åsikt. 



Undersöker man parasiten i ett färskt blodpreparat, vare sig mellan objekt- och 

 täckglas eller i hängande droppe, finner man den äga en långsträckt, spolformig, 

 fiskliknande gestalt, hvars ena sida är något konvext afrundad och försedd med en 

 vidhäftad, undnlerande membran. Kroppen, som består af ett finkornigt protoplasma, 

 utlöper på ena ändan i en spets, under det att den andra är försedd med en fin, 

 fri ttagell eller gissel, som vid sin bas fortsätter sig i den ofvannämnda uudulerande 

 membranen. Parasitens rörelse sker genom membranen och fiagellen. I regel går 

 den flagellförsedda ändan förut, företagande kraftiga svängningar åt sidorna, mem- 

 branen befinner sig i vågformig rörelse och hela parasitens kropp visar sig stundom 

 liksom skrufva sig framåt. Rörelserna hos denna art äro vida snabbare än hos 

 dess samsläktingar. Parasiterna förekomma alltid fria i blodvätskan, aldrig inne- 

 slutna i röda blodkroppar. En fullvuxen individ mäter, inclusive fiagellen, 24 — 25 

 [j. i längd och 1,5 ;j. i bredd. Hos lef vande individer kan man observera en eller 

 annan punkt, som s} ? ues starkare ljusbrytande. Vid lämplig färgning finner man i 

 midten eller närmare flagellens utgångspunkt en kärna; längre ned mot bakre polen 

 ser man en mindre kromatinkropp (centrosom, blepharoplast, micronucleus kallad 

 hos olika författare), slutligen finner man fiagellen fortsätta sig i en trådformig sträng, 

 som utgör den uudulerande membranens fria rand och sluta i den nyssnämnda 

 kromatinkroppen i bakre polen. Alla dessa partier upptaga lämpliga färgämnen 

 starkare än kroppsprotoplasmat och membranen. Frågan om trypanosomernas 

 föröknings- oeh foriplantningssäft har varit diskuterad på grund af olika uppfattning 

 hos olika forskare. För närvarande är man mest allmänt böjd för att antaga, att i 

 vertebratdjurets blod och kroppsvätskor sker förökningen på följande tvänne sätt. 

 Det ena af dessa är den longitudinella delningen. Vid densammas början ökas 

 parasitens längd, stundom ända till 35 [J-, bredden tre- eller fyrdubblas. Kärnan 

 och centrosomet ökas i volym, flagellens bas förtjockas. Längre fram dela sig kärna 

 och centrosom, dock finnes icke någon bestämd ordning, efter hvilken denna del- 

 ning försiggår. Samtidigt med centrosomet klyfver sig fiagellen. Nu kommer turen 

 till delningen af protoplasmat, och man får därvid bilden af en liten parasit med 

 kort flagell, som mer eller mindre fullständigt sammanhänger med moderdjuret. 

 Innan dotterdjuret blir fritt, kan det stundom i sin ordniug ytterligare dela sig; 

 på sådant sätt uppkomma de grupper, hvilka inan stundom ser, bestående af en 

 större och flera smärre parasiter, någon gång bildande en rosettform. 



En annan form af förökning är den, i hvilken man icke kan urskilja moderdjuret. 

 Rabinowitsch och Kempner hafva först med säkerhet iakttagit densamma, men icke 

 lyckats framställa preparat med färgade flageller. Wasielewski och Senn j ) betvifla dess 

 förekomst. Men sedan Laveran och Mesnil först lyckats att framställa fullt tydliga 

 preparat, hafva deras iakttagelser bekräftats af de här först nämnda tvenne forskarne 2 ). 



') Zeitsch. f. Hygiene etc. Bd. 33. 1900. s. 444. 



■) Oenträlbl. f. Bakteriologie etc. Bd. 34. 1903. s. 804, 



