Studier öfver Nissans hydrografi. 51 



vattnet. Härvid förhålla sig mosanden och moränen å ena samt rullstensgruset å 

 den andra sidan mycket olika men ej blott sins emellan utan också hvart och 

 ett af de nämnda jordslagen für sig under olika förhållanden, såsom framgår af de 

 sidd. 37 — 39, här ofvan, skildrade experimenten. 



De under en torr sommar på rullstensbildningen fallande regnen måste, 

 för att någon del af desamma skall hinna under rullstensgrusets kapillaritetsgräns, vara 

 relativt starka. Ännu regn på 10 mm. höjd stanna i rullstensgrusets kapillaritetszon 

 och kunna således till sin hela massa med lätthet uppumpas genom ytafdunstningen 

 och bortföras med denna. Ar däremot gruset ännu fuktigt efter ett föregående regn, 

 förmår t. o. m. hälften af ett regn på ungefär 12 ann. sänka sig under kapillaritetsgrän- 

 sen, under det af ett regn på 20 mm. ungefär 15 mm. kunna sjunka ned under nämnda 

 gräns. Under höst-, vinter- och vårsäsongen, då gruset ständigt är genomfuktadt, 

 sänker sig det infiltrerade regnet med nära nog hela sin massa direkt mot djupet. 

 Grundvattenströmmen i rullstensåsens bottenpartier underhålles och förstoras således 

 under fuktigare årstider tämligen direkt af det fallande regnet; dess rörelse ofvanpå 

 det vattentäta underlaget följer noga dettas sänkor, ungefär som om det vore fråga 

 om en på jordytan franirinnande vattenmassa. Eftersom Nissans area i det stora 

 hela kan betraktas såsom ett af rinnande vatten utskulpteradt dräneringsområde, 

 hvars lägsta partier ligga vid den längs dess m id t parti gående flodfåran, söker sig 

 helt naturligt grundvattenmassan hit, hvarvid flodens afrinningsvatten längs hela 

 flodloppet, och särskildt där det vattentäta underlaget, gneisgraniten, direkt fram- 

 träder, mottager betydande tillskott; eller, med andra ord, en stor del af flodvattnet 

 i Nissan stammar ej direkt från nederbörden utan från den al' nederbörden täm- 

 ligen omedelbart underhållna grundvattenströmmen i rullstensåsarna. 



En annan del af nederbörden, och det den största, faller ej på rullstensbildnin- 

 gen utan på mosand och morän. Det af dessa jordarter uppsugade vattnet får 

 olika öden allt efter jordarternas fuktighetsgrad. Ar sanden eller moränen efter stark 

 afdunstning torr, kan den behålla äfven mycket starka regn, utan att någon del af 

 dessa sänker sig under kapillaritetsgränsen; genom ytafdunstning och rothårsabsorption 

 kan således hela denna vattenmassa åter dragas ur nämnda jordarter utan att ha 

 kommit floden till godo. Äro dessa jordarter starkt genomblöta, t. ex. under af- 

 rinuingsperioden eller vid sidländt läge, sjunker större delen af nederbörden under 

 kapillaritetsgräusen, anrikande den egentliga grundvattenströmmen. 



Under ett torrt år, t. ex. 1901 — 02, då nederbörden för augusti uppgick till 

 endast 82 mm. (medeltalet för 1897 — 1906 = 107 mm.), för september till 17 mm. 

 (medeltalet = 65 mm.) och för oktober till 42 mm. (medeltalet = 68 mm.), blef icke 

 blott uppsamlingsperiodens egen ytafrinning mycket liten, utan regnens obetydlighet 

 och den däraf följande omständigheten, att en stor del af fuktigheten stannade icke 

 blott, såsom också annars, i mosandens och moräuens utan äfven i rullstensgruscts 

 ytlager, hvarifrån den lätt kunde afdunsta, allt gjorde, att ytafrhmingen också under 

 den på nämnda uppsamlingsperiod följande afrinningsperioden blef obetydlig i för- 

 hållande till samma afrinningsperiods nederbörd. Under ifrågavarande afrinnings- 



