§ 1- 



Om jämviktstillståndet i en lösning. 



1« Efter hvad i den föregående afhandlingen: Om leroppars lösning etc. i 

 Lunds Univ. Arsskr. N. F. Afd. 2, B. 2, N. 4 utvecklades, skall hvarje lösning af 

 en kropp i en förelagd vätska utgöras af molekuler, som till ojämförligt största 

 delen *) få samma kemiska sammansättning af formen ab, men af hvilka ändock, 

 så länge lösningen pågår, olika slag bli att särskilja. Framför allt finna vi två 

 slag af i rörelse stadda molekuler utmärkta : molekulerna af det ena slaget få sina 

 axlar, — hvilkas riktning vi städse räkna på samma vis, från t. ex. a till b, — 

 riktade åt ett och samma håll, molekulerna åter af det andra slaget få sina axlar 

 riktade åt det motsatta hållet. Lösningen kan stelna eller kristallisera i denna form. 

 Alltså kan äfven en fast kropp vara sammansatt af molekulpar med molekulerna i 

 samma par motsatt orienterade. Orsaken till att molekuler kunna hålla sig i denna 

 ställning tillsamman måste tydligen sökas i de attraktioner, som förefinnas emellan 

 de två elektriska cirkelströmmar, som omkretsa molekulerna och här visserligen 

 framgå i samma plan, men vid sida om hvarandra och i motsatta rotationsled. 

 Dessa attraktioner skola för öfrigt kunna beledsagas af oscillationer för molekulernas 

 tyngdpunkter. De oliknämniga atomerna af de två molekulerna i ett och samma 

 par verka genom sina termiska pulsationer repellerande på hvarandra, så som om 

 dessa pulsationer skilde sig på en udda multipel af en half våglängd; på andra 

 molekulpar i kroppen verkar samma par attraherande. Men de nämnda termiska 

 repulsionerna emellan de två molekulerna i ett och samma par beledsagas antingen 

 af bestämda oscillationer hos molekulerna eller af en härmed äkvivalent elektrisering 

 af bådas atomer, hvarvid de oliknämniga atomerna skulle få motsatt elektricitet. 

 Nytt tillfördt värme skulle då medföra elektriska urladdningar emellan atomerna i 

 molekulparet, särskildt emellan de till samma enkla molekul hörande atomer, emedan 

 de dock alltid äro närmare till hvarandra än till atomerna i någon annan molekul. 

 Men emedan de två molekulerna i samma par äro motsatt ställda i afseende på 

 sina atomer, få urladdningsströmmarne motsatta riktningar för dessa molekuler och 



*) Se härom efterföljande art. 15. 



