Lösningars magnetiska och optiska karakterer. 



när man för korthetens skull skrifvit 



(4) ^ = i—rr — Î-» x>0 - 



v ' 4rc(l — [j.)x 



Energien för en jST-molekul i A får härmed värdet 



< 6 > st- 



och som detta värde är oberoende af riktningen för magnetiseringen (i), så finna 



vi energi till samma belopp för -BT-molekulerna i B. 



Genom formlerna (1) och (2) uttryckes tydligt, huru den diskoutinuitet, som 

 U erfar vid öfvergången från A till B, beror af ett vid dessa gallerverks gränsytor 

 samladt magnetiskt dubbellager, sammansatt nämligen af de två här ofvan anmärkta. 

 Dessa dubbellager få väl å andra sidan räknas som omedelbara följder af de vid 

 K.s lösning inträdande elektriska urladdningarne emellan molekulernas atomer, 

 genom hvilka de båda molekulerna i ett och samma molekulpar lossades från 

 hvarandra. (Se art. 1). 



X är att fatta som lösningens magnetiseringskoefficient. — Uttrycket (5) skall 

 ba värdet pv, som är lika med kniT. 



5. Det här skildrade jämviktstillståndet är labilt. På gallerverkens ytor skulle 

 man finna molekulpar af samma beskaffenhet som vi förut hade i K, och i lös- 

 ningen borde oupphörligen upplösning och återbildning af sådana molekulpar för- 

 siggå. Där vore då icke någon hvila förbanden. När K står i fortfarande beröring 

 med lösningsvätskan R, falla iT-molekuler från lösningen ut i fast form på K: K 

 upplöses och nybildas. I stället för dubbellager på gallerverkens ytor skulle vi då 

 finna på hvarje särskild molekul ett dubbellager. 



Vid närvaro af en yttre termiskt polariserad värmekälla kunna A och B 

 komma att förskjutas mot hvarandra, eftersom A:s och B:s molekuler i den första 

 ställningen vända atomer med motsatta pulsationer mot värmekällan, som därför 

 skulle attrahera de ena, låt vara .4-molekulerna, och repellera de andra, 5-mole- 

 kulerna. Om A är förskjuten i i:s riktning ett stycke a framom B, och denna 

 förskjutning behandlas som allenast translation, — ehuru i verkligheten den inga- 

 lunda är så enkel, — och, om W har, liksom nyss, betydelse af magnetisk potential 

 af Â, så blir för yttre punkter 



(6) a ^T 



magnetisk potential af lösningen i dess helhet. Emellertid är a infinitesimal, och 

 föregående potential erhåller därför endast ett oändligt litet värde, ty af den yttre 

 värmekällan kunna ej 2f-molekuler samlas i mera betydande mängd till de öfver- 

 skjutande ytpartierna af A och B. Om, som förut, vi beteckna lösningens mag- 

 netiska potential med U, så får visserligen för yttre puukter U värdet (6), men 



