12 



A. V. Backlund. 



hvarest C", C" skulle hänföra sig till 10, d. v. s. vara värden för — eU' och -\- eU" 

 vid dissociationens början. Då är U' — U" =.g -D. Häraf: 



C + C" = — ^ rZ) = — pv = — km T. 

 Och vi skulle finna af (9), att för en molekul: 



(u 



( 1 2) fvdp = — pv = — km T. 



p 



Men för verkligt stationär rörelse, fram och tillbaka, åtföljd af upprepad dis- 

 sociation och nybildning af molekuler (ab), skulle vi få för (9) på ett och samma 

 ställe W —v" och dessutom M' = M"=0, emedan vid hvarje molekulbildning 

 och dissociation ionerna ej ens oscillera. Vi skulle vidare finna på ett och samma 

 ställe både en a och en b, men en yttre elektrisk kropp får dä icke vara tillstädes. 

 Nu vore också p =p", och vi finge därmed u' = W=0, C = C" . 



Annat är förhållandet, då det är fråga om splittring af molekuler i ioner, som 

 sedan skola fortbestå såsom sådana. Då äro slutvärdena för M' och M" ingalunda 

 att försumma. lönerna a och b stanna visserligen omsider utan translationer, men 

 med bestämda och fortvarande oscillationer. Och i stället för ekvationerna (10) och 

 (11) här ofvan erhålla vi ekvationerna (12) ocb (12') i »Sammanhanget» med dp = Q 

 samt därför samma ekvation för såväl a som b, nämligen: 



(13) edU=dM' = —dM", 



■ 



hvarest, då JMösningen utgör ett dielektrikum i fast form, 



(14) dM' = — X (h' + /t") ds = -dM". 



Nu kan (h'-\-h")x fattas som afstånd emellan de från en (a&)-molekul separerade 

 a och b, då t är tiden för sådan separering. Vi hade X = 12 ;r 2 p 0 %w *). (»Samman- 

 hanget etc.» sid. 20). Om därför med s betecknas R:s elektriska moment för 

 volumsenheten, och med n antalet ioner, som separerats eller annars deplacerats 

 och samlats på ett ställe, på en rymd v, så få vi sy = ne (h' -f h")z, och ekv. (13) 

 skall då rätteligen uppfattas på följande vis: 



e ^"-j- X (h' -j- h") cos s^ = 0, 



()X 



e 4" ^ ty 4" Ä") cos By = 0, 

 e|^ + X(i' + A") cos s^ = 0, 



*) Observera, att det värde på <u, som jag härledt i ^Kroppars lösnings § 3, är utmärkande 

 för ionerna i en lösning. För atomerna i fast form har ou ej nödvändigtvis samma värde. För 

 metalliska ledare få vi således ej räkna med konstant w och ej heller med konstant e. 



