Lösningars magnetiska och optiska karakterer. 2 



o 



(obs., ingen ändring här af h' och h", analog ined ändringen i art. 11): så se vi 

 af den andra af ekvv. (24) i »Kroppars lösning», att: 



,46, * W ((=)„ - (%) v + *"> $ -»«■*• fe ;) . ' . ; 



di 



som vi fatta som ekvation för — . Vi ha dä tänkt oss h' och h" bekanta i R, 



m x 



äfvensom att en af dessa hastigheter, låt vara /*', är bekant äfven i R' ; vi göra 

 vidare bruk af ekvationen h R : h R . = : (~ j för bestämning af detta senare för- 



hållande eller, som kommer ut på detsamma, för bestämning af produkten 



(-) (-) -, och vi antaga slutligen äfven %r och ■/»/;• bekanta. 

 W«' \vJr 



17. Emellan R och R' råder äfven en elektrisk olikhet, som är förmedlad 

 af ioner a och b, som lägrat sig vid lösningarnes kontaktsyta och där fortfarande 

 hafva känning af det termiska tryck, som tillhör de to -f- i lösningarne ingående 

 molekulparen af K. Därför skall elektriska differensen mellan lösningarne i R 

 och R' beräknas enligt den i början af art. 10 och slutet af art. 11 omtalta formeln 

 af Nernst. Om « och v äro a- resp. 6-ionernas vandringstal vid temperaturen T, 

 så skola vi alltså skrif va : 



R\R = V R — V R . = log \-k=, 



Men häraf och af formen för R och R' skulle vi sedan hafva att sluta till kvanti- 

 teterna af R:s och R':s elektriska laddningar. Om R:s laddning är positiv, och Q 

 är dess storlek, så skola vi få 

 (47) Q = {n' ~n")e. 



Härmed kompletteras de nio föregående ekvationerna (43)— (46), så att därigenom, 

 m, m 1 ; to', to"; m[, m'/; ri, n" ■ n\, ri[ bli bestämda, förutsatt att a, x /{ , 



h', h" samt = äro bekanta. Men % 1{ bero i sin ordning af to', . . vn" och 



X;{< (art. 6), och därför blir icke den föregående lösningen fullständig. Men om, 

 förhållandet mellan JiT-lösningens koncentrationer i R och R' blifvit kändt, så blir 

 frågan om fördelningen mellan R och R' af Ä'-molekuler och därifrån separerade 

 ioner fullt besvarad af ekvationerna (43), (44), (44'), (45), (47). 



18. Bemärkas må, att de enkla ^T-molekulerna i lösningarne äro vid dessa 

 lösningars gränsytor i oscillationer och stå där under inflytande af trycket från de 

 i samma lösningar befintliga och stillastående molekulparen af K, — så som för 

 ekv. (40) äfven är förutsatt. Enligt föregående gäller liknande om a- och ft-ionerna 

 å samma ställen. För dessa oscillationers skull hos de enkla molekulerna och hos 



Lunds Univ:s Årsskrift. N. P. Afd. 2. Bd. 3. 4 



