26 A. V. Backlund. 



de nämnda ionerna kunna vi ej räkna med osmotiska tryck frän dem, men väl 

 med elektromagnetiska och elektriska krafter. Med osmotiskt tryck från dem skall 

 däremot räknas där de befinna sig i hvila utan oscillationer. Do ojämförligt flesta 

 enkla jT-molekuler och ioner i lösningarne äro också af det senare slaget, de sakna 

 oscillationer. 



§ 4. 



Om genomskinliga kroppars förmåga att vrida ljusets 



polarisationsplan. 



19. I art. 5 fäste jag särskild uppmärksamhet vid den förskjutning, som en 

 termiskt polariserad värmekälla kan åstadkomma af de två olika partierna af en 

 .BT-lösning, med hvartdera partiet utgjordt af enkla /sT-molekuler, motsatt orienterade 

 i de två partierna. Af hvad förut i § 1 anmärktes framgår, att dessa partier fort- 

 farande skola betraktas som två gallerverk, som gripa oändligt in i hvaraudra och 

 ha sina ytor belagda med magnetiska lager, som delvis förtaga det ena partiets 

 verkan för det andra. Häraf skall då ock följa, att en tillfällig ändring af det ena 

 partiets magnetism endast i en lägre grad frambringar en ändring i det andra 

 partiets motsatta magnetism, dock så att en ökning af det förras magnetism medför 

 i någon grad äfven ökning af det andras motsatta magnetism, en minskning i det 

 förras äfven en minskning i det senares. 



Härpå skulle, synes det mig, så som jag i det följande närmare skall förklara, 

 vissa kroppars förmåga att vrida polarisationsplanet för infallande rätlinigt polari- 

 seradt ljus bero. 



20. I en serie afhandlingar i Öfversikten af Sv. Vetenskapsakademiens För- 

 handlingar och i Bib. till Handlingarne åren 1893 — 1897 *) har jag mycket syssel- 

 satt mig med frågan om solens och jordens magnetism. Den senare anser jag vara 

 alstrad af den förra, och jag anser vidare, att af solmagnetism kunna särskiljas två 

 slag. Det ena slaget gör solen likformigt magnetiserad parallellt med dess rotations- 

 axel, det andra slaget magnetism öfvertäcker solytan med ett transverselt magnetiskt 

 dubbellager med konstant moment. Denna senare maguetism skulle bero på lik- 

 formigt öfver ytan utbredda, å densamma i infinitesimala ovaler kretsande elektriska 

 strömmar. Dessa strömmar bemärkas i första hand genom ljus och värme, och 

 det blir särskildt för kroppar med egen rörelse i förhållande till solen som mag- 

 netisk verkan från de senare ström marne kan iakttagas, då nämligen städse verk- 

 ningarne från strömmarne på den bortvända delen af solytan skola yttra sig på ett 

 gifvet föremål senare än verkningarne från strömmarne på de åt samma föremål 



*) Härför har jag i största korthet redogjort i afd. II af »Elektrische und Magnetische 

 Theorien > Lunds Univ. Årsskr. B. 3i (1898). 



