[. 



U\ider loppet av en undersökning angående etyltioglykolsyrans kopparsalter, 

 vars resultat först om någon tid komina att offentliggöras, iakttogs, att en koncen- 

 trerad vattenlösning av nämnda syra vid kokning löser betydliga mängder koppar- 

 klorur och att lösningen vid avsvalning avsätter kristaller av en förening, som torde 

 kunna anses som ett av etyltioglykolsyrans mest karaktäristiska derivat. Jag för- 

 anleddes härav att något närmare undersöka etyltioglykolsyrans föreningar med de 

 vanligaste kuprosalterna för att därigenom dels lämna ett bidrag till nämnda syras 

 karaktäristik, dels ock skaffa ökat material för belysande av den något oklara frågan 

 om den envärda kopparatomens koordinationstal. — Antalet hittills bekanta kom- 

 plexa kuproföreningar är ej så stort, att ej en ökning av detsamma redan i och 

 för sig skulle ega ett visst intresse. Härtill kommer, att nedan beskrivna förenin- 

 gar äro representanter för en ganska ofullständigt studerad klass, samt att det i 

 några fall lyckats att bestämma deras molekylvikt i etyltioglykolsyra som lösnings- 

 medel, vilket även innebär ett bidrag till kännedomen om kuprobalogenidernas 

 molekylstorlek i lösning. Däremot har dessa föreningars obeständighet i vattenlös- 

 ning tyvärr omöjliggjort vissa undersökningar, som skulle varit av stort intresse, 

 t. ex. bestämning av deras elektrolytiska dissociation. Möjligen kunna dylika be- 

 stämningar utföras vid vissa andra kuprosulfinföreningar, med vilkas närmare under- 

 sökning jag f. n. är sysselsatt. 



Om det för framställning av nedan beskrivna föreningar använda utgångs- 

 materialet är ej mycket att säga. Etyltioglykolsyran framställdes enligt det för- 

 faringssätt, som jag på annat ställe beskrivit '). Kopparklorur och -bromur er- 

 höllos genom att inleda svavelsyrlighet i en varm lösning av kopparsulfat och 

 klor- resp. bromkalium ; den vackert kristalliniska fällningen tvättades först med 

 svavelsyrlighetsvatten, sedan med isättika, varefter den så hastigt som möjligt tor- 

 kades först å vattenbad, därpå under kort tid i torkskåp vid 110°. Preparaten 

 visade efter flera månaders förvaring knappt spår av begynnande oxidation. 

 Kopparjodur och rodanur fälldes med jod- resp. rodankalium ur en kall, med över- 



') Ber. d. deutschen ehem. Ges. iO, 2588 (1907). 



