16 



Ludwig Ramberg. 



VI. 



Kuprosulfit och etyltioglykolsyra. 



Overgjutes kuprosulfit med vattenfri etyltioglykolsyra, utvecklas redan vid 

 rumstemperatur svavelsyrlighet. Genom att låta reaktionen försiggå i kolsyreström 

 i den å Fig. 1 (sid. 9) avbildade apparaten och absorbera den bortgående svavel- 

 syrligheten i en med litet brom försatt sodalösning konstaterades, att kuprosulfitet 

 avger hela sin svavelsyrlighetshalt. Någon förening mellan etyltioglykolsyra och 

 kuprosulfit torde alltså ej kunna existera. 



VII. 



De i det föregående beskrivna föreningarna kunna indelas i tre grupper, såsom 

 följande sammanställning visar: 



Grupp I Grupp II Grupp III 



CuCl, 2C 2 H 5 SCH 2 C0 2 H Cu 2 J 2 , 2C 2 H 5 SCH 2 C0 2 H Cu 2 Cl a , C 2 H 5 SCH 2 C0 2 H, H 2 0 

 CuBr, 2C 2 H 5 SCH S C0 2 H Cu 2 Br 2 , C 8 H 5 SCH 8 CO a H, H 2 0 



Till gruppen II hör sannolikt även kopparrodanurens förening med etyl- 

 tioglykolsyra, dock är detta ej fullt säkert, då ju dess molekylvikt ej kunnat be- 

 stämmas. 



Det kan tydligen ej vara något tvivel om, att samtliga dessa föreningar böra 

 uppfattas som kuprosulfinföreningar, d. v. s. att »bindningen» mellan etyltioglykol- 

 syran och kopparatomen förmedlas av svavlet. Frågan om deras konstitution är 

 alltså blott ett specialfall av problemet om metallsulfinföreningarnas byggnad i all- 

 mänhet, och då de ovan beskrivna föreningarna ej i och för sig synas erbjuda 

 några nya synpunkter för diskussion av detta problem, skall jag inskränka mig till 

 att visa, att de utan svårighet kunna formuleras i enlighet med den WERNEBska 

 teorien, vilken väl får anses som den åtminstone ur systematisk synpunkt mest 

 tillfredsställande och bäst genomförda av alla hittills uppställda teorier för komplexa 

 föreningar. 



Kohlschütter och Brittlebank l ) samt Rosenheim och Stadler, 2 ) hava visat, 

 att de jämförelsevis mycket beständiga och ganska grundligt undersökta förenin- 

 garna av kuprosalter med tiokarbamid och xantogenamid i allmänhet foga sig i det 

 WERNERska systemet, under förutsättning att den envärda kopparatomens koordi- 

 nationstal är 3, vilket även synes framgå ur Bodländers och Storbecks 3 ) under- 

 sökningar. Vissa motsägelser, som framträda såväl vid några av de nyss anförda 



') Lieb. Ann. 349, 232 (1906). 



2 ) Zeitschr. f. anorg. Ch. 49, 1 (1906). 



3 ) Zeitschr. f. anorg. Ch. 31, 1, 458 (1902). 



