>y\^ uid novt ex Africa? så frågade i fordointima den romerske statsmannen och 

 fosterlandsvännen, städse vaken och angelägen, att icke låta arftîenden frän 

 andra sidan hafvet komma med några obehagliga öfverraskuingar. »Quid novi ex 

 Africa?» kunna samtidens medicinska forskare hafva allt skäl att upprepa, ty de 

 vetenskapliga rön, som göras inom svartes världsdel och som därifrån inrapporteras, 

 äro så talrika och följa så tätt på hvarandra, att man nästan kan löpa fara att 

 förbise något af dera. Det förtjänar anmärkas, att de sålunda vunna framstegen 

 först hafva blifvit möjliga, sedan det rent vetenskapliga arbetet flyttade öfver haf- 

 ven och slog sig ned på sjukdomarnes hemtrakter. Ett utomordentligt godt, sällan 

 rätt uppskattadt, ofta misskändt verk har länge bedrifvits och fortsättes ännu allt- 

 jämt af en stor skara dugliga praktici, men den vetenskapliga qvinta essentia af 

 deras möda afdestilleras endast ytterst långsamt och sparsamt genom årtiondena, 

 ja, rent af seklerna. Upptäckterna trängas dock om hvarandra, sedan vetenskapen 

 med hela sin attiralj, mikroskopet, termostaten, odlingssubstraterna, färgvätskorna, 

 ympnålarna, sålunda hela det bakteriologiska och experimentelt patologiska labora- 

 toriet tränger in i djunglerna och där uppslår sitt läger. Företaget har sina i-isker. 

 Den tropiska medicinens personalhistoria har redan att anteckna 'svåra förluster 

 af ypperhge män, fallna på arbetsfältet under blomman af sitt lif, men andra 

 rycka fram i de fallnes fotspår, och farorna komma säkert ej att hindra forsknin- 

 gens framsteg. 



Sjukligheten inom tropikerna behärskas till hufvudsaklig del af febrarne. På 

 detta vidsträckta område märker man såväl sjukdomsformer, välkända från Europas 

 tempererade länder, som äfven säregna lokala febertyper. På grund af flerfaldiga 

 likheter i symtomen samt bristande tillfälle till noggrannare kliniska iakttagelser 

 har man likväl länge i de statistiska rapporterna sammanfört malaria och tyfoid- 

 feber med flerahanda andra mindre väl karaktäriserade former. Numera börjar 

 man hkväl, naturligtvis till stor fördel för de hygieniska sträfvandena, att skilja 

 de olika hufvudformerna åt, och den bästa hjälpen vid dylika arbeten lämnas helt 

 visst af mikroskopet samt de bakteriologiska reaktionerna. Icke dess mindre före- 

 kommer ej sällan inom rapporterna från kolonierna en kolumn med titel obe- 

 stämda eller oklassificerade febrar, och om man än kan med Sir Patrich MaJison 

 därinom särskilja vissa grundformer såsom den enkla kontinuerhga, den dubbla 



