Den afrikanska lecunenst'ebern. 



5 



lare, tiggaie, vagabonder voro de talrikaste offren samt de verksammaste spridarne 

 af sjukdomen från trakt till trakt. 



Recurrensfeberns afrikanska historia begynner likväl ej med vare sig kliniska 

 eller patologiska på saken direkt riktade undersökningar. Liksom i så måaga andra 

 fall rörande afrikanska förhållanden har man att gå till David Livingstone för 

 att hämta de för.sta antydningarna till vår kunskap i ämnet. Under sina senare 

 resor anmärker han, att fästingarua utgjorde en verklig landsplåga, ehuru han 

 icke bestämdt skildrar dem såsom sjukdomsspridare. D:r Hinde hvilken åt- 

 följde den expedition, som under åren 1892 — 94 utdref de arabiska slafjägarne 

 från Kongostatens område, meddelar, att han sett dylika kryp samt infödda, som 

 ansågo sig genom deras bett hafva ådragit sig sjukdomar. Något ingående studium 

 af detta ämne tilläto honom ej förhållandena; med rätta påpekar han likväl, att 

 infödingarna icke visade sig kunna skilja sjukdomar af olika slag, utan samman- 

 blandade flera och sålunda tillskrefvo nyssnämnda anledning vissa följder, som be- 

 visligen hade ainiat ursprung. 



Någon tid därefter (1902) kom Christy -) att under sina studier i Uganda få 

 sin uppmärksamhet fäst på saken. Infödingarne berättade honom, att en svår- 

 artad sjukdom uppkom genom bett af ett kryp, hvilket de beskrefvo som en slags 

 spindel. Han erhöll infångade exemplar af krypen, hvilka han i sin uppsats af- 

 bildar och fogar därtill en beskrifning af Pooock vid entomologiska afdelningen 

 af British Museum. Af denna beskrifning framgår, att djuret tillhör fästingarnas 

 familj och bör bära namnet Oniithodonis moiihafa Murray. Rörande sjukdomens 

 egentliga natur blef dock C-hristy ledd på villospår genom den omständigheten, 

 att blodet af de undersökta patienterna innehöll Filariaemhryoncr i stort antal. Han 

 antog sålunda sjukdomen vara en art Filariasis och råkade därvid ut för sannna 

 misstag, som flera gånger gjorts af andra erfarna forskare i tropisk patologi, näm- 

 ligen att anse ett konstateradt patologiskt fynd såsom tillräcklig förklaringsgrund 

 för befintliga sjukdomssymptom. Liom tropikerna måste man alltid vara beredd på 

 att möta en flerfaldig parasitförekomst hos samma individ. Hos erfarna epidemio- 

 loger väckte hans hypotes dock ej någon anklang; vid diskussion uti Epidemiological 

 Society lutade man på Nutall's auktoritet mest åt den åsikten, att sjukdomsorsa- 

 ken kunde vara en Pirophisma. l^å grund af undersökningar, utförda af Marchoux 

 och Salimbeni ^) rörande spirillumfebrar hos fåglar i Sydamerika och deras upptäckt, 

 att den meddelades genom en fästingsart (Argas), kommo flere forskare på den 

 tanken, att den afrikanska fästingsfebern hos människor kunde vara en Febris 



Cit. af DuTTOK och Todd. The nature of human tick fever etc. Liverpool 1905. 

 ^) Christy. »Tick fever» in man. Thomston-Yates and Johnston Labor. Reports. Vol. V. 

 h. 1. sid. 187. 



Annales de l'Institut Pasteur, sept. 1903. 



