Den afrikanska lecnrrensfebern. 



7 



dagar, inträder ett återfall med samtliga förutnämnda symptom. Dylika recidiv 

 kunna inställa sig fyra till fem gånger, men hafva en benägenhet att gradvis 

 förkortas. Sedan de hafva upphört, inträder en kort konvalescensperiod, men 

 ])atienten har i regel under sjukdomsattacken förlorat betydligt i krafter och 

 kroppsvikt. 



Hos infödingar uteblifva återfallen ofta helt och hållet, och i regel kommer 

 det hos dem aldrig mer än ett. Symptomen bestå i hufvudvärk och ledsniärtor, 

 kräkning är äfven vanligare än i malaria. Någon gång har man i stället för ett 

 reguliert recidiv funnit endast hufvudvärk med saratidig ökning af spirillerna i 

 blodet. En lindrigare förstoring af lefver och mjälte är stundom observerad. Död- 

 lig utgång förekommer under goda yttre förhållanden ej ofta. Hafva patienterna 

 varit utsatta för svält, öfveransträngning och andra ogynnsamma inverkningar, 

 kan lîiortalitetsprocenten stiga ganska liögt, till 10" o och därutöfver. Att icke ens 

 de bäst vårdade européer kunna undgå faran bevisas genom exemplet af den 

 ofvannämnde D:r Dutton, hvilken efter en långvarig och Hera gånger recidive- 

 rande feber afled d. 27 Febr. 1905. Efter alla tecken att döma hade han ådragit 

 sig sjukdomen vid obduktionen af recurrenslik, därvid han icke på förhand obser- 

 verat, att epidermis på några ställen af händerna var afskafd. 



Att rätt kunna , diagnosticera sjukdomen är naturligtvis af synnerligt stor be- 

 tydelse. För detta ändamål är mikroskopisk undersökning af blodet och fyndet af 

 spiriller ovillkorligen nödvändigt. Visserligen kan man i sådana fall, där detta 

 prof utfaller negativt, taga sin tillflykt till inympning af patientens blod på någon 

 n]ottaglig apart, men sådana anordningar stå icke hvarje praktiker inom tropikerna 

 tillbuds, och äfven i de fall, där man kan använda dem, dröjer det alltid åtskilliga 

 dagar, innan detta prof blir bevisande. 



Den största svårigheten består naturligtvis i att skilja recurrensfebern från 

 malaria. Symptomen allena gifva här intet tydligt utslag, särdeles i sjukdomens 

 början. Äfven den mikroskopiska undersökningen af blodet kan vara vilseledande. 

 I en del fall kunna malariaparasiter och recurrensspiriller förekomma samtidigt, 

 och som de förra äro lättare att iakttaga, kunna de föranleda, att fallet allt för 

 hastigt rubriceras såsom malaria. I andra fall kan sistnämnda sjukdom hafva 

 föregått recurrensinfektionen, och pigmenterade leukocyter, som därefter kvarstå, 

 kunna likaledes vilseleda omdömet. Likväl måste man därvid erinra sig, att en 

 feberstegring i malaria så godt som alltid medför en ökning af parasiterna i det 

 perifera blodet. Ett annat diagnostiskt kännemärke utgör feberns reaktion mot 

 intagandet af kinin i full dos. På recurrensfebern har detta medel alls ingen in- 

 verkan, under det att det däremot sänker malariafebern i det stora flertalet fall. 

 Emellertid kan man äfven vid dessa försök råka ut för felaktiga slutledningar, 

 t. ex. om man har gifvit kinin under en kortvarig recurrensattack, och sedan 

 tillskrifver detta medel den naturligt inträdande sänkningen. I ett dylikt fall skulle 

 man, särdeles om det berör en europé, icke komma till någon riktig diagnos, förrän 



