ö Seved Ribbing. 



vid nästa anfall, men det är för sjukvården af ej obetydlig vikt att kunna ställa 

 diagnosen redan under initialanfallet. 



HoDGEs lägger för infödingarnas vidkommande vikt på den omständigheten, 

 att de lida mer af kräkningar och allmänna smärtor än som de pläga göra uti 

 malariafall. 



Utom fyndet af Spirochsete Obermeieri iakttager man i de recurrenssjukes blod 

 en viss ökning af de hvita blodkropparne samt särskildt en ökning af de polymorf- 

 kärnhaltiga leukocyterna. Vid stor likedom på spiriller kan man observera dem i 

 färska blodpreparat; äro de däremot sparsammare för handen, måste man taga sin 

 tillflykt till någon färgningsmetod, exempelvis liosiANowsKYS med eller utan de mo- 

 difikationer däri, som blifvit föreslagna aï Leishman, Stephens och Christopher 

 eller Wellman. 



Som intet äimu kändt läkemedel synes kunna nedsätta eller häfva febern eller 

 andra symptom, måste heliandlingrn huEvudsakligen gå ut på att nutriera och stärka 

 patienten under intervallerna. Under svåra förhållanden kan man hafva skäl att 

 taga sin tillflykt till nutrieraude lavemanger. Under konvalesencen behöfvas jämte 

 vanliga toniserande ämnen en god diet och hvila. 



Förehygfiandc âtf/à'rdfr synas icke vara så svåra att vidtaga, hvad européer be- 

 träffar, men så mycket mer i fråga om infödingar. Under dågarne uppehåller sig 

 Ornithodoros uti hyddornas halmtak samt uti sprickor i väggarne och lergolfvet. 

 På natten ger den sig ut för att söka föda. I de trakter, där febern härrskar, bör 

 en resande såväl för sig själf som för sina infödda ledsagare undvika alla gamla 

 lägerställen och boningar. Redan infekterade hus böra uppbrännas. Européer kunna 

 bidraga till sitt skydd genom goda mosquitonät, under den förutsättning att de väl 

 instoppas under sängkläderna. 



Hvad infödingarna beträffar, är det sannolikt, att de under sina tidigare år 

 förvärfva en viss grad af temporär immunitet. När demia börjar minskas i kraft, 

 kan ett nytt angrepp inträffa, men blir då sällan åtföljdt af recidiv. 



Om recurrensfebern inympad på djur. 



Redan för omkring trettio år sedan försökte man sig med sjukdomens öfver- 

 förande på djur, men erhöll i allmänhet negativa resultat. Enligt sannnanfattning, 

 verkställd af Eggebrecht ^), skulle försök hafva blifvit gjorda på hund, kanin, katt, 

 svin, får, råtta, marsvin, mus, dufva, höns, men alla utan påföljd. »Alla dessa 

 djur äro oemottagliga för recurrens, de lida icke af recidiverande feber, spiriller 

 kunna icke uppvisas i deras blod, äfven om de blifvit ympade med spirillhaltigt 

 blod.» (Eggebrecht). Från dessa rön af vika dock de senaste experimenten. Dütton 

 och ToDD ^) meddela efter sina mångfaldiga försök, att Spirochtete icke dödar de van- 



') Se Nothnagels Specielle Patliologie und Tberapie. Band III. 3. s. 34. Wien 1902. 

 Anf. ai-b. s. 9. 



