10 



Seved Ribbing. 



märka en ökning af de mångformkärniga cellerna under vissa perioder, utan att 

 detta fenomen är åtföljdt af någon feberstegring. Sparsainraa spiriller kunna sam- 

 tidigt någon gång uppträda. I sådana fall måste man föreställa sig, att ett återfall 

 föreligger, men att resistensen har tillvaxit så mycket, att återfallet blir abortivt. 

 HoDGEs' ofvan anförda fall bildar eu parallell därtill. 



Förklaring öfver krisens natur uti spirillfebern har på olika sätt blifvit gifven, 

 särskildt af de franske forskare, som sysslat med de hos fåglar förekommande for- 

 merna däraf. Metschnikopf ^) och ( Jantacuzène -) anse fagocyterna därvid vara verk- 

 samma. Gabritschbwsky ^) åter menar, att krisen bör tillskrifvas bildningen af 

 bakterieupplösande ämnen i blodet. Levaditi *) kommer till den slutsatsen, att hos 

 refraktära djur bildas antikroppar uti mjälten, benmärgen och lymfkörtlarne, och 

 att leukocyterna böra betraktas såsom den hufvudsakliga om ej rent af den enda 

 källan till dylika antikroppar. Wellman ^) anser sig på grund af sina iakttagelser 

 i Uganda böra framhålla leukocyternas betydelse för krisen. De mångformkär- 

 niga hvita blodkropparnas förekomst sammanfaller till alla delar med parasiternas. 

 Såväl i nämnda celler som i de stora enkärniga kunna genomskinliga områden iakt- 

 tagas, och någon gång fimies därinom en parasit. Detta fenomen, som är ganska 

 sällsynt i det perifera blodet, är ytterst vanHgt i preparater från lefvern och lun- 

 gorna. Om krisen vore att hänföra till bildningen af bakteriolysiner, menar Well- 

 man att man kunde vänta att finna degenerationstecken hos parasiterna, såsom min- 

 skad rörlighet, färgreaktion och minskning i antalet, men intet af detta äger rum. 



Sjukdomen tager ej sällan en dödlig utgång under ett af de tidigare recidi- 

 verna. Man finner därvid djurets temperatur sänkt nedom normalen, men icke dess 

 mindre saknas alla tecken till förbättring. Ett blodprof taget under detta stadium 

 visar ett ofantligt antal spiriller och en ytterlig leukocytos. Djuret blifver komatöst 

 och dör under loppet af några få timmar. 



De patologiskt-anatomiska förändringarna bestå i smärre infarktområden 

 i lungorna, blodfyllnad och förstoring af lefvern, lindrig mjältansvällning, mjältsub- 

 stansen fast, ej skör vid tryck, lymfkörtlarne förstorade, här och där blödningar i 

 deras inre, hjärtats väggar säte för eckymoser. Mikroskopisk undersökning post 

 mortem visar parasiterna talrikast i lefver, lungor och njurar, relativt sparsamma i 

 mjälte, hjärna och lymfkörtlar. 



I öfverensstämmelse med de senare forskarnes åsikt har man grundade skäl 

 att anse fästingen Ornithodorus mouhata Mukeay såsom den förnämligaste om ej enda 

 förmedlaren af sjukdomen. Den lefver, såsom redan är uämndt, i de inföddas hyd- 

 dor, synes föga om dagarne, kryper om nätterna fram för att suga blod och göm- 

 mer sig sedan fram mot morgonen. När en fästing har sugit blod fråu en recur- 



^) ViECHOws Archiv. Band 109. 

 ^) Annales de 1'Inst. Pasteur. 1899. 



Centralbl. f. Bakteriologie. Bd. 23, 26, 27. anf. hos Wellman. anf. arb. 

 *) Annales de l'Inst. Pasteur. 1905. 



Anf. arb. s. 68. 



