Den afrikanska recnnensfebern. 



11 



renslidande människa eller apa, synas spirillerna icke omedelbart förökas i dess 

 digestionskanal. Undersöker man dem däremot närmare, finner man hos ett visst 

 antal af dem, att spirillerna samlat sig i närheten af ovarierna. Denna undersök- 

 ning bör så tillgå, säger Koch, att man utpreparerar ovarierna, söndertrycker dem 

 mellan täckglas, låter preparaterna torka samt färgar med en a/Air-eosinblandning. 

 Vanligen finner man då Spirochsete närvarande i ett sådant antal och en sådan an- 

 ordning, att en förökning måste anses hafva ägt rum. Bäst lyckas prof vet med 

 ovarier med outvecklade ägg. Sedan fästingarne lagt sina ägg, kunna spirillerna 

 äfven uppvisas i dessas inre. De iakttagas dock endast i vissa kullar af ägg och 

 inom kullarne endast i enstaka ägg. Till en början finner man endast få spiriller 

 i äggen, längre fram blifva de talrikare och kunna bilda riktiga nystan. En för- 

 ökning inom äggen synes därlore sannolik. Koch förklarar sig icke hafva iakttagit 

 några företeelser, som kunna tydas såsom en utvecklingscykel hos Spirochäte I 

 laboratorier utkläckta fästingar, som härstamma från inficierade exemplar, hafva 

 visat sig i stånd att meddela sjukdomen åt apor. 



Den fullvuxna fästingen är grönbrun, omkring 8 millim. lång och 6 — 7 mm. 

 bred, dess fötter äro åtta till antalet, på ryggytan finnas fyra till sex ljusare fiäckar. 

 I hungrande tillstånd äro de fiata och visa fåror eller insänkningar på dorsalytan ; 

 sefan de fyllt sig med blod, synas dessa fåror mindre tydligt. Fästingarnas frukt- 

 samhet är ganska stor. Under lämpliga yttre förhållanden, rikhg föda, värme m. m. 

 läggas flera kullar af ägg hvarje år, hvilka utkläckas efter omkring tjugo dagar. 

 Huru länge fästingarne lefva och förblifva sinittoförande är ännu ej fullt utredt. 

 Säkert är, att de äro mycket seglifvade samt att de gömda i handelsvaror, emballage 

 m. m, kunna föras långa vägar och på nya orter reproducera sig samt utbreda in- 

 fektionen, De äro redan spridda öfver hela det centrala Afrika. Man har obser- 

 verat, att de under de senare årtiondena inkräktat allt större och större områden. 

 Det har visat sig, att de särskildt följt de arabiska handlandenas karavanvägar och 

 sedan från desamma under den ökade samfärdseln ytterligare utbredt sig. 



Fästingarne förföljas af flera naturliga fiender. Råttor äta med stor begärlig- 

 het de fullvuxna individerna, myror beraäktiga sig både yngel och ägg. 



Man har äfven observerat en till Dipterernas ordning hörande insekt, Fhonei ga- 

 tes bicoloripes, Stål., hvilken anställer jakt på dem, genomborrar dem med sin kraf- 

 tiga proboscis och utsuger deras innehåll^). 



Trots allt hvad forskningen sålunda uppdagat, torde man ej kunna säga sig 

 hafva hela Spirocheetes naturalhistoria klar. En framstående kännare af protozoerna, 

 ScHAUDiNN, har för ej längesedan i ett grundligt arbete'^), hvilket han Ukväl själf 

 anger såsom ett förutskickadt meddelaude, hos Spirochœte Ziemamd Laveean iakttagit 

 en generationsväxling likasom hos malariaparasiterua. När spirillerna befuuno sig 

 i blodet på en uggleart (Athene n oc tua), förökades de genom klyfning; upptagna 



^) Austen. Journ. of Trop. Med. 1906. N:o 8, sid. 113. 



-) Generations- und Wirtswechsel bei Tryp:inosoma och Spirocbtete. Arb. a. d. Kaiserl. Ge- 

 sundheitsamte. Band. 10. Berlin 1904. s. 387. 



