14 



E. Olin. 



stundom nästan skiffrig lera. Genom borrningar utröntes, att förkastningsplanet 

 längs hela profilen hade ofvan angifna stupning, hvilken dock lättast kunde bestäm- 

 mas i profilens östligaste del mellan orthisskiffern och den der utanför qvarstående 

 Clinganiskiffern. S om lerbandet följde längs hela profilen en sammanhängande 

 bank af typisk orthisskiffer af 60 cm:s mägtighet och med en stupning af ^5° i 

 N 10'^ O. Under denna bank ligger ännu en annan dylik, som dock på grund af det 

 påträngande vattnet kunde följas endast till ett djup af 30 cm., men som vid 

 undersökning medelst borr visade sig vara betydligt inägtigare. Orthisskifferns båda 

 bankar voro skilda genom ett 20 cm. mägtigt band af hvit plastisk lera. 



I den östra profilen qvarstod en betydligt mägtigare vägg af Clinganiskiffer, 

 och förkastningszonen kom här till synes först 3 m. ofvan bäckens nivå. Förkast- 

 ningszonen visade för öfrigt här i allo samma beskaffenhet som vid den vestra pro- 

 filen. Söder om förkastningsspriekan blottades i brinkens öfre del 1 m. orthisskif- 

 fer. Förkastningen framgick i denna profil just der man enligt dess strykning och 

 stupning vid föregående profil måste vänta sig densamma. 



Genom dessa profiler är sålunda konstateradt, att en förkastning här förelig- 

 ger mellan orthisskifîern och Clinganiskiffern, hvilka för öfrigt äfven stupa åt 

 olika håll. Under det att Clinganiskiffern, i allmänhet med en stupning af endast 

 50 — 70 gy^ anstår ända upp till 3 à 4 m. öfver bäckens nivå, träffas orthis- 



skiffer, omedelbart intill Clinganiskiffern och med en stupning af 25'' i N 10° O, 

 vid eller till och med lägre än bäckens yta. 



A lokal E38. 105 m. V om E13, träffas åter orthisskiffer, nu i norra bäck- 

 brinken. Äfven här framgår en förkastning, som i bäckens nivå befinner sig all- 

 deles i förlängningen af den vid lokal El3 iakttagna. Orthisskifîern, som anstår 

 utmed och S om sjelfva förkastningen, har här en stupning af 8'^ i V. Ett nästan 

 vertikalt lerband på ' 2 m. skiljer orthisskiffern från en mörk, gråbrun, mera lättkluf- 

 ven skiffer, som här anstår till en höjd af V2 m. ofvan vattenytan. Dylik skiffer an- 

 står på en mängd lokaler inom detta område, hvarföre vi komma att spara dess 

 närmare karakteristik till längre fram, då förekomsterna å de skilda lokalerna kunna 

 behandlas i ett sammanhang. Här må derföre endast anföras, att skiffern, som till- 

 hör chasmopslagren, i ålder står orthisskiffern nära. — Längre mot V kan orthis- 

 skiffern på en sträcka af 125 m. följas i hvarje bäckens vindling mot N. Skif- 

 ferns stupning, som är af något vexlande styrka, är i allmänhet riktad mot S 

 och SV. 



Vid E28 och E12, just i gränsen mellan Sularp och Sandby, anträffas 75 m. 

 V om E38 åter en förkastning, som skiljer de båda förstnämda lokalerna. I 

 sjelfva bäckbrinken anstår vid E12 orthisskiffer, som i botten af ett dike kan föl- 

 jas uppför sluttningen 10 m. mot N. Här upphör den 2 m. ofvan bäckens nivå 

 tvärt afskuren genom förkastuiiigen. Då förkastningsplanets strykning Y\åEl3gkv 

 alldeles i riktning mot E3S och E28) synes det mycket sannolikt, att det är samma 

 förkastning, som träffas å alla tre lokalerna, ehuruväl de på förkastningens norra 

 sida anstående lagren längst mot öster äro något äldre än de mera i vester befint- 



