44 E. Olin. 



gren, som till en början tyckes gå tämligen rätt utåt, böjer derefter i jemn båge 

 bakåt och når ytterrauden något framför kindens hörn. Lösa kinden är mycket 

 smal framtill, men vidgar sig ganska mycket bakåt. 



Thorax, som upptager nära hälften af djurets hela längd, har 11 segment. 

 Dess temligen hvälfda rhachis utgör ej fullt en tredjedel af hela bredden. Pleu- 

 rorna, hvilkas yttre hälft är nästan rätvinkligt nedböjd, äro försedda med kraftigt 

 markerade snedfåror, som, börjande vid främre-inre hörnet, snart nå pleurans midt, 

 hvilken de sedan följa. På grund af pleurornas starka böjning ser det emellertid 

 ut som löpte snedfåran temligen rätt utåt, tills den något utanför pleurans knä 

 döljes af det närmast främre segmentets bakre rand. 



Pygidiet upptager en fjerdedel af kroppslängden, är triangulärt och ej fullt 

 dubbelt så bredt som långt samt slutar i en kort, trubbig, något uppåtböjd spets, 

 liknande den hos Pli.. recurva Lines. Dess rhachis, som är väl hvälfd och begrän- 

 sad af djupa dorsalfåror, upptager godt tre fjerdedelar af pygidiets hela längd samt 

 har 8 segmeait. Brämet är ganska väl hvälfdt och har på hvardera sidan 7 ribbor, 

 skilda af djupa, väl markerade fåror, som aftaga i styrka utåt och utplånas något 

 innanför ytterranden. Hvarje ribba har en längsfåra, som, inåt grundare och vid 

 dorsalfåran nästan omärklig, utåt blir djupare och kan följas längre än de fåror, 

 som skilja segmenten. 



Skalet är granuleradt; å thorax äro granulae mindre utvecklade, å pygidiet, i 

 synnerhet å brämets yttre delar, något starkare, men å glabellan äro de allra mest 

 framträdande, rätt glesa men ovanligt stora. Jemte denna skalets allmänna orne- 

 ring har glabellans ändflik strax framom midten några (troligen 3) större knölfor- 

 miga, halfkretsformigt ordnade upphöjningar. 



Flere exemplar äro funna i Röstånga kyrkbäck, och ett hit hörande pygidium 

 har anträffats vid Tosterup, O om liderna. 



Phacops sandbyensis n. sp. 



Tafl. I, fig. 7. 



Af denna art har anträffats endast ett såsom stenkärna bevaradt hufvud, men 

 detta är så karakteristiskt, att jag ansett detsamma tillräckligt för att derpå upp- 

 ställa en ny art. 



Hufvudet är halfcirkelformigt, ej fullt dubbelt så bredt som långt. Dorsal- 

 fårorna äro djupa och breda, framåt divergerande och något utåt konkava, Gla- 

 bellan vidgar sig starkt framåt och är vid främre randen nära tre gånger så bred 

 som vid nackringen; dess främre rand bildar en jemn båge. Andfiiken är minst 

 lika lång som glabellans öfriga del. A glabellan finnas 3 par sidofåror, af hvilka 

 det främsta paret, som äro långa, grunda, vinkelrätt stälde mot glabellans längd- 

 axel, börja vid dorsalfårans midt något framför ögats främre kant och nå in öfver 

 mer än en tredjedel af glabellans bredd. Det andra och tredje paret sidofåror äro 

 korta, snedt framåt-inåt riktade, samt närmast dorsalfåran breda och djupa. 



