52 



E. Olin. 



mer och mer utåtriktade. Pj'gidiets axel är relativt bred, och 7— 8 segment kunna 

 å densamma iakttagas. 



Från D. ortmta Lines. som' arten i det stora hela mycket liknar, skiljer 

 den sig genom mera spetsiga, raka, utspärrade och från öfriga delen af till- 

 hörande segment mera tvärt afgränsade randtaggar. Hnfvudet visar ej de för 

 B. oruaUt så karakteristiska, regelbundet grupperade, grofva grynen, och derjemte 

 saknas de hos nämda art å glabellans smala bakre del observerade båda paren 

 (sidofåror motsvarande) gropar. 



Arten föreligger i talrika fast i allmänhet ganska illa bevarade exemplar från 

 Koängeu. 



Möjligen skulle det kunna vara denna art, som under namn af D. ornata 

 LiNRS. af Ravn anföres från Bornholm. Afven från Skånes trinucleusskiffer (Ro- 

 stånga kyrkbäck) angifves förekomsten af en »Z). ornata ?>k Huruvida demia Tüll- 

 bergs up|)gift (i .»Om lagorföljden i de kambr. och sil. aflagr. vid Röstånga») är att 

 hänföra till vår här beskrifna art eller verkligen afscr Jjinnarssons D. ornata låter 

 sig ej f. n. afgöra. 



Dindymene venusta n. sp. 



Tatl. I, hg. 23. 



En huEvudsköld och fragment af ett thoraxlcd är allt, som föreligger af denna art. 



Hufvudet har ungefär formen af en halfcirkel, med glabellan något litet ofver- 

 skjutande dennas kontur. Den bakre randen är rak. Glabellan, som begränsas af 

 djupa dorsalfåror, är i sin främre del starkt hvälfd, nästan äggformig och afsmal- 

 nar bakåt mot nackringen, som är låg och smal, utan skarp gräns öfvergående i 

 glabellans l)akersta, från den främre skarpt afsatta och djupt nedsänkta, del. A 

 denna bakre del fimies en svag antydan till sidolober. Kinderna äro föga livälfda; 

 en grund fåra afskiljer den smala bakre randlisten. 



A hufvudskölden har ingen annan ornering kunnat iakttagas än ganska grofva 

 rundade knölar, som äro oregelbundet strödda öfver såväl glabella som kinder, â den 

 förra väsentligen samlade på den främre delen, å de senare på den bakre. Afven 

 å thoraxledens pleuror har en liknande ornering förefunnits. 



Arten är anträffad i trinucleusskiffern i Röstånga kyrkbäck, 



Dindymene sp. 



Tafl. I, hg. 24—2(3. 



Från Tosterup öster om liderna föreligga några fragment af en Binäymene- 

 art. Hufvudsköldarna, som till sin allmänna form temligen öfverensstämma med 

 B. indchra, liafva emellertid ej kunnat säkert identifieras vare sig med denna 

 sistnämda eller med någon annan förut beskrifven art; de synas mig dock å 

 andra sidan ej heller erbjuda några så markerade karakterer, att jag ansett mig 

 på dessa fragment böra eller kunna grunda någon ny art. 



') LiNNAKSSON: Vesterg. kambr. o. silur. aflagr., s. 64, tafl. I, fig. 15—17. 



