54 



E. Olin. 



Lichas quadrispinus Ang. 

 Tafl. I, fig. 29. 



1854. Livltas iiuaârispinus Angelin: Pal. scaad., p. H4, tul). XL, fig. 20. 



Af denna förut endast iïân Norge kända art har vid Fogelsåugslokalen E 28 

 antriiffats ett väl bevaradt pygidiuni, som fullkomligt öfverensstämmer med Ange- 

 lins beskrifning oc4i afbildning. 



Bland synonymer till Uemopleurides dorsospinifcr Poktl. har Linnarsson ') oni 

 ock med någon tvekan upptagit LicJias quaäi ispimis Ang. och säger vidare: »att det 

 pygidium, som i Pal. Scand. är afbildadt under namn af Lichas é-spinus tillhört en 

 Bcmoj)! eu rides, är otvifvelaktigt. Om det bör hänföras till denna eller någon när- 

 stående art, är ej för närvarande möjligt att afgöra». Hvarken Angelins afbild- 

 ning eller det af mig funna exemplaret synas mig kunna ge anledning till ett dy- 

 likt antagande, da de visa så godt som ingen likhet med det af Linnaesson afbil- 

 dade pygidiet till Uemopleurides dorsospinijer. För så vidt man ej vill antaga, att 

 Linnarsson trott Angelins afbildning vara alldeles feltecknad, måste det hafva 

 undgått hans uppmärksamhet, att brämet är ofåradt, något som ju ej kan vara för- 

 hållandet hos en Bcmopleu rides. 



Pygidiet är lika långt som bredt. Dess rhachis, som är svagt hvälfd och tvärt 

 höjer sig från det plattade, något utåt sluttande brämet, upptager ej fullt hälften 

 af pygidiets hela längd samt två tredjedelar af dess största bredd. Utom den främre 

 halfringen har rhachis två segment, af hvilka det främsta i yttre delen är nästan dub- 

 belt bredare än vid midten. Det bakre segmentet begränsas såväl framtill som bak- 

 till af en båglinie, den främre bakåt, den bakre framåt konkav, och har i bakre randens 

 inidt en otydligt begränsad urnypning. Pygidiets rätt breda och plattade bräm är 

 i yttre randen flikadt och utlöpande i fyra bakåt riktade, spetsiga taggar. Skalet 

 är skrofligt. 



Remopleurides radians Barr. 

 Tatl. II, hg. 1, 2. 



1852. Uemopleurides radian.s Bareande: Syst. sil. de la Bohême, p. 359, pi 



43, fig. 33. 



1869. » » Linnarsson: Vesterg. kambr. o. silur. aflagr., s 



67, tafl. I, fig. 21, 22. 



Detta är den hos oss inom trinucleusskiffern vanligaste Bemo^ileurides-avten. 

 Mycket väl bevarade hufvudsköldar föreligga, en del af dem äfven med lösa kin 

 derna i behåll. Dessa kinder öf verensstämma fullkomligt med Barrandes beskrif- 

 ning och afl)ildning. Linnarssons afbildning visar deremot den lösa kindens 

 bakre del betydligt bredare (i kroppens längdriktning) och i mera jemn båge 

 öfvergående i kindtaggen. Såväl å Barrandes afbildning som å mina exem- 



') Linnaesson: Vesterg. kambr. o. silur. aflagr., s. 68. 



^) Linnaesson: Vesterg. kambr. o. sihir. aflagr., tatt. I, fig. 25. 



