Chasmopskiilken och Triiiucleusskifferu i Skåne. 



61 



uågot konvergerande till midtför ögonen, der de börja rätt starkt divergera, för att 

 något bakom hufvudets främre rand blifva vidast åtskilda, hvarefter de i vacker 

 båge gå fram mot glabellans spets. Glabellans bredd midtför ögonen är mindre 

 än hälften af dess största bredd. Framför nackfåran har glabellan ett nästan plant 

 fält, som, derigenom att dorsalfårorna här äro nästan utplånade, ej är tydligt af- 

 gräusadt från de något uppåtböjda kinderna. A detta fälts bakre del, obetydligt 

 framför nackfåran, finnes midt å ett något upphöjdt parti en liten kraftigt marke- 

 rad knöl. Glabellans skal är ytterst fint strieradt af fåror, som delvis anastomosera 

 och löpa temligen parallelt med glabellans främre rand. Ingen annan ornering fin- 

 nes. Nackfåran är grund, utåt nästan omärklig; nackringen är bred, dock upp- 

 tagande mindre än tredjedelen af hufvudets bakre rand. 



Facialsuturens främre gren går att börja med nästan rätlinigt framåt och 

 utåt, men böjer, der glabellan är bredast, i en stark kurva framåt och inåt, för att 

 något framför glabellan möta den andra sidans facialsutur, med denna bildande en 

 kort spets. Fasta kindens framom ögat belägna del bildar ett plattadt fält, å hvil- 

 ket märkes en låg list, utgående från glabellan, der denna är som bredast, och lö- 

 pande temligen parallelt med facialsuturens främre del. Denna list fortsätter äfven 

 ganska väl markerad på den lösa kinden, jemnlöpande med yttre randen och upp- 

 hörande först vid bakre randfårans yttersta ända. Facialsuturens bakre gren går 

 att börja med rakt utåt, men böjer sedan af helt tvärt och når bakre randen på ett af- 

 stånd från dorsalfåran, något kortare än nackringen, men obetydligt längre än lösa 

 kindens bredd vid bakre randen. Ögats afstånd från hufvudets främre rand är 

 mer än dubbelt så stort som afståndet mellan ögat och den bakre randen. Blasta 

 kinden bakom ögat är mycket smal; dess randfåra bred och rätt grund. Randfå- 

 rau, som fortsätter in på lösa kinden, upphör något innan den når dennas i en rätt 

 lång, smal och rakt bakåt riktad tagg utdragna hörn. 



Pygidiet är halfcirkelformigt, något längre än halfva bredden och i tvärprofi- 

 len starkt hvälfdt. Dess rhachis, som är temhgen platt, upptager Va af pygidiets 

 bredd vid främre randen och * 'f. af dess hela längd samt begränsas af grunda, något 

 utåt konkava dorsalfåror. Rhachis, som i längdriktningen är föga böjd, afsmal- 

 uar sakta bakåt under de främsta två tredjedeiarne af sin längd, hvarefter den 

 blir nästan jemnbred och slutar i en rundad spets. De främre 8 segmenten å 

 rhachis äro ganska tydligt afgränsade, de der bakom befintliga svåra att särskilja. 

 Brämets sidoribbor äro å främre delen någorlunda tydliga, å den bakre delen 

 knappast att iakttaga. A skalbärande exemplar är pygidiets segmentering mycket 

 otydligare. Vid brämets rand ses fina terasslinier löpande snedt inåt skalet, men 

 för öfrigt utgöres orneriugen af en tät fin punktering. Pygidiets yttre rand befin- 

 ner sig nästan i ett plan ; fältet bakom rhachis sluttar derföre starkt nedåt. 



Hypostomat har centrala delen svagt hvälfd nästan qvadratisk, baktill begrän- 

 sad af en grund fåra, vid hvars ändar mandœ sitta riktade snedt framåt och utåt. 

 Vid dessa märkas djupa sidofåror, som dock framåt temligen snart utplånas ; bakåt 

 fortsätta de, fast mycket grunda och breda, något längre, utlöpande i hvar sin af de 



