62 



E. Olin. 



båda triangulära, tillskärpta flikar, i livilka bakre brämet är tördeladt. Bakre ran- 

 dens rundade inskärning går in till ungefär tredjedelen af liypostomats hela längd 

 och når ganska nära niidtfåran. Rundtoni inskärningen är randen förtjockad. 

 Sidobrämet, som midt för maculœ har största bredden, afsmalnar framåt rätt hastigt 

 och upphör ungefär vid centrala partiets halfva längd, der i stället de främre, kraf- 

 tigt utvecklade vingarne vidtaga. liypostomats perifera delar äro försedda med 

 fina upphöjda linier, temligen parallela med närmaste ytterkontur; â den centrala 

 delen märkes en Un punktering. 



Arten liknar något Asnphus rusticus Töknqu. men hade, jemförd med exem- 

 plar af sistnänida art, hvilka professor Töenquist godhetsfuUt ställt till mitt för- 

 fogande, pygidiets rhachis mera hvälfd och tydligare segmenterad. Derjemte är hos 

 P. (flabrata pygidiet i dess helhet mera hvälfdt med jemnt rundad, ej urnupen, 

 bakre rand, hvarjemte äfven brämet är mera tydligt segmenteradt. 



Jag har något tvekat, huruvida denna art borde föras till slägtet Ftychopijge, 

 dit den af flertalet författare blifvit förd, eller möjligen till slägtet Asaphas. Med 

 Ftycliopyge visar arten likhet genoui sina i taggar utdragna kinder och genom liypo- 

 stomats något snedt stälda maenlae. A andra sidan öfverensstämmer den med släg- 

 tet Asa2)}ius genom det ringa afståndet mellan facialsuturens främsta del och gla- 

 bellan, genom den djupa inskärningen i liypostomats bakre rand och genom den, 

 efter hvad det vill synas, jemförelsevis ringa bredden af pygidiets duplicatur. 



Förekommer inom Fof/dsåiigsområdet vid lokalerna E 28 och F 2; inom Röstån- 

 gaområdct i kyrkbacken, qvarnl)äcken och i Räfvatofta samt inom Toskrupsområdet 

 SV om Oljeqvarn. 



Asaphus ingens Barr. 



Tafl. II, fig. 24, 25; tafl. III, fig. 1—5. 



1852. Asaphus ingens Barrande: Syst. silur. de la Bohême, p. 661, pl. 33, 



fig. 1-9; pl. 34, fig. 1, 2. 

 1854. Niohe lata Angelin : Pal. scand., p. 14, tab. X. 



1886. Asaphus Tiinudcorurn Bröggeb: Ueber die Ausbildung des Hyposto- 

 mes, s. 35, tafl. I, fig. 16. 



I trinucleusskiffern bar jag på ett par ställen anträffat delar af en synnerligen 

 stor Asoplms-ari, hvilka visserligen ej ge någon fullständig bild af arten, men dock 

 i allt väsentligt visa, att den, om också måhända ej fullt identisk med Asaphus 

 ingens Barr., dock kommer denna art så nära, att den väl knappast torde kunna 

 uppställas som ny art. Det föreliggande materialet utgöres af flera olika fragment 

 af pygidier till stora (fullvuxna) individ, ett helt pygidium af ett mycket ungt 

 individ, delar af thoraxled, kindtaggar och ett par hypostom. De förut kända arter, 

 med hvilka det snarast kunde komma i fråga att jemföra den föreliggande arten, 

 äro Asaphiis nohilis Bark. och Asaphus ingens Barr. Hypostomat synes ifråga om 



') Töekquist: Siljansområdets trilobitfaiiiia, s. 58, tafl. II, flg. 13, 14. 



