4 



A. V. Bäcklund. 



kroppens yta taga ut h varandra och så ej åstadkomma tryck där. Men å andra sidan 

 skola inom molekulen med volumen tensionskrafter ha alstrats, som imder tiden 



(t) för en pulsation af molekulen^) uträtta ett arbete III p dxäydz, med = - ])dt, 



och då vid jämvikt denna integral skall behålla ofürändradt samma värde, och vi 

 förut betecknat detta värde med j^y, och fortfarande utmärka p som tryck, så fram- 

 stå för oss förtätningarne och förtunningarue i kroppens molekularvåg såsom be- 

 ledsagande molekuleruas pulsationer. Perioden för molekularvågen blir därför den- 

 samma som för molekulernas pulsationer och därmed samma en som för de eter- 

 vågor, livilka i följd häraf utgå från molekulerna. Endast på partikel, hvars pul- 

 sationer ha samma svängningstal som molekulernas pulsationer och oscillationer, 

 utöfvar molekularvågen tryck af ett beständigt, cj oscillatoriskt, slag. 



2. Antog emellertid, att den här betraktade kroppen inskjutes i en annan, 

 så rubbas såväl den inskjutna kroppens ytpartiklar i sina inbördes ställningar som 

 ock angränsande partiklar af den andra kroppen; bådas molekularvågor förlora sina 

 förra karakterer af att vara stationära, de utbreda sina verkningar genom båda 

 kropparne, i det etervågorna från den ena kroppens molekuler försätta den andra 

 kroppens molekuler i tvungna pulsationer och tyngdpunktsocillationer, af samma 

 period som gäller för vågen själf, så att därför tryck i någon grad kommer till 

 stånd mellan båda kropparne, men också, när de två molekularvågornas perioder 

 äro olika, en blandning i någon grad emellan samma kroppar. 



I korthet sagdt, vi få räkna med kropparne, då de äro värmeledare, såsom 

 man eljest räknar med gaser, med deras vågrörelser och deras blandning. 



Men jämte dessa vågor, molekularvågor, som frambringa det termiska trycket, 

 skola vi äfven betrakta de vågo)' i etem,' som kropparnes molekuler åstadkomma 

 genom sin rörelse, och som föra med sig de termiska krafterna; på detta vis, ge- 

 nom strålning, fortplanta de sig; de och motsvarande etervågor framgå tydligen 

 med en annan, en större, hastighet, än som gäller för molekularvågorna. (Jfr 

 »Sammanhanget» etc. art. 6). 



3. Med afseende på det elektriska trycket kan det vara skäl att ihågkomma, 

 att elektrisk ledare har elektricitet endast vid sin yta, eller rättare, i ett oändligt 

 tunut ytlager, och att, då ledaren inskjutes i en annan ledare, dess elektricitet fort- 

 plantas genom den senare ut till dess gränsyta. På en inre partikel kan elektriskt 

 tryck då ej uppkomma. Men för elektriska oledare kunna de inre partiklarne be- 

 sitta elektricitet och erfara då äfven ett elektriskt tryck, som må beräknas efter 

 närmast samma regler som det osmotiska trycket. (Jfr »Osm. trycket» s. 9.) 



') Molekiilens två beståndsdelar i)ulsera med en hastighet för volumändringen = — 4 t: lu 

 sin nt, -\- i K u) sin nt resp. Se »Osm. trycket» s. 8. 



