Om kroppars lösning itch därmed nitrmast förvandla företeelser. 



5 



4. Vilja vi tillämpa på ionerna i en lösuing hvad vi utvecklat i de föregående 

 artiklarne, så må vi först lägga märke till att ioner, då de bildas genom dissociation 

 af moleknler, ha pulsationer såsom enkla värmepoler med samma period som raole- 

 kulerua, och att bredvidliggande molckulev utöfva tryck på ionerna, tills dessa 

 skiljt sig från hvarandra. Men sedan uppträda ionerna med volumändringar af 

 helt ny period, fogade till sina förra pulsationer, hvilka såväl göra ionerna elektriska 

 som ock försätta dem i nya tyngdpunktsoscillationer. Af denna anledning kunna 

 sådana koincidenser icke förekomma emellan täthetsvariationerna i en etervåg från 

 en molekul och volumvariationerna hos en ion, som bli nödvändiga för kraft af 

 mera beständigt slag från raolekulen på iouen. För ioner af samma slag fortgå 

 oscillationerna i samma riktning; för två ioner af motsatta slag ^) fortgå de äfven- 

 ledes i samma riktning, ehuru translationsrörelserna äro motsatta hvarandra. Dessa 

 translationsrörelser äro jämförelsevis långsamma. I båda fallen bekomma vi därför 

 sådana koincidenser emellan pulsaiionerna hos ionerna, såsom värmepoler betraktade, 

 och de af dessa pulsationer från den ena iouen till den andra utskickade enkelt 

 harmoniska vågorna, att af lönernas pulsationer beständiga krafter uppstå emellan 

 dem. Emellan ionernas elektriciteter råda ock krafter af ett beständigt slag. Filr 

 tvä ioner af motsatta stag upphä/vas dessa senare krafter af de förra, alltså de elek- 

 triska krafterna af de termiska. 



Enligt hvad nyss blifvit anmärkt, utöfvar den lösta kroppen genom sina mole- 

 kuler en tid bortåt samma tryck på en ion som på en molekul på samma ställe, 

 nämligen så länge som intill hvarandra hnnas två ioner af motsatta slag med mot- 

 satta elektriska volumrörelser, hvilka, därför att de äro motsatta hvarandra, ej rubba 

 omgifvande molekuler till sina lägen, — och det förhåller sig alltjämt så där disso- 

 ciation pågår. 



Men när dissociationen har slutat, verka ionernas elektriska rörelser fritt på 

 ionernas omgifning. Molekularvågen brytes däraf, dess tryck på ionerna bortfaller, 

 ionerna utvidga sig och ändra därvid äfven perioden för sina pulsationer, ionerna 

 af det ena slaget genomtränga dem af det andra, och båda genomtränga den lösta 

 kroppen, dess molekuler. Då, och först då, komma tryck till synes, som ioner af 

 samma slag utöfva på hvarandra. (Se »Osm. trycket» ss. 18, 19.) Tre slags tryck, 

 tillhörande hka många slag af vågor, äro då nu att särskilja: ett molekulartryck, 

 som verkar endast på de odissocierade molekulerna och tillhör en vågrörelse i den 

 af dem bildade sammanhängande lösta kroppen, ett tryck, som verkar endast på 

 ionerna af det ena slaget och tillhör en vågrörelse i den af dem bildade samman- 

 hängande nya kroppen, och slutligen ett tryck, verkande endast på ionerna af det 

 andra slaget och tillhörande en vågrörelse i den af dem bildade sammanhängande 

 kroppen. Här finnas således, när dissociationen slutat och jämvikt inträdt, ej min- 



^) Två ioner, som tillsammans ingått i samma molekul, betecknar jag som motsatta hvarandra. 

 Sedan öfverföres denna beteckning på hvarje par af ioner, som tillsamman kunna bilda en mole- 

 kul af det förra slaget. 



