Om kroppars lösning- och därmeil niinnast lörvandta företeelser. 9 



Här var e storleken af ionens elektriska laddning. Enligt den uppfattning, hvaråt 

 jag gifvit uttryck flera gånger förut i dessa uppsatser, beror elektriciteten hos en 

 ion på en rörelse hos ionens volum, en ändring af dess storlek, som upprepas perio- 

 diskt efter tidsintervall, som jag vill beteckna med H, ändringen i fråga bestående 

 af en hastig ökning af volumen (om ioneu är positivt elektrisk) eller en hastig 

 minskning af volumen (om ionen är negativt elektrisk), denna ökning eller minskning 



1 hvarje fall åtföljd af en jämförelsevis oändligt långsam tillbakagång af volumen 

 till dess första storlek. Man kan anse denna tillbakagång af volumen försiggå med 

 konstant hastighet. Om jag betecknar denna hastighet med — 'imn^, så blir (»Zur 

 Wellentheorie» M. A. B. 34, p 431) 



e = V 2;rpo. 



Alltså vore enligt (G) 



(7) cü = 



Då vi antaga e hafva samma värde för alla ioner (»Sammanhanget» art. 13 

 sid. 14), böra vi äfven räkna w för att vara detsamma för dem alla. Med värdet 



2 . 10""* för c i elektrostatiskt mått ^) och med värdet 3 . 10"" för eterns täthet 

 (»Osm. trycket» s. 22) skulle vi alltså finna 



to = L 6 . 10-". 



Detta gifver oss visserligen ett tusen gånger större värde för u\ än vi förut ansett 

 vara rimligt (jfr »Osm. trycket» sid. 22, där w' = oj), men å citerade ställe kan 

 värdet för o vara taget mycket för stort, då 5 i själfva verket är tjockleken af ett 

 dubbellager vid lönernas (eller atomernas) beröringsställe i molekulen, och ô:s värde 

 förut blifvit räkuadt lika med radien för en molekul i fast form. Pulsationsperiodon 

 skall i hvarje fall bli mindre än 



y : 4 Ü), 



alltså jämförlig med 10^^'. Likaså skulle vi af det härledda värdet för »/^ hafva 

 att sluta, att perioden för den nyssnämnda elektriska volumvariationen bör räknas 

 för att vara af samma storleksordning, då nämligen ö skall vara jämförligt 

 med v : 4r. 



Men då alltså co skall ha ett af temperaturen (T) oberoende värde, så måste 

 däremot o ökas proportionellt mot kvadratroten ur temperaturen T, enligt (5), 

 hvarest Jv = cuo. 



§ -i- 



Om förloppet vid kroppars lösning. 



8. De elektriska strömmar i raolekulerna, hvilka särskildt i slutet af § 2 

 kommo på tal, äro frambragta ytterst af värmevågor från en utomstående värme- 

 källa och förutsätta uppenbarligen ett liknande strömtillstånd äfven i denna. Det 



') Se t. ex. RiECKE, Lehrbuch der Physik, II, s. 485. 



Lnnds TJniv:.s Årsskrift. N. F. Afd. 2. Bd 2 



