Om kroppars lösning och därnied närmast förvandtfi företeelser. 



25 



(;-}8) T{v' —v)F'{T), 



hvaraf också lagen för kokpunktens beroende af såväl det ostuotiska som af annat 

 tryck brukat härledas. 



20. Om smältning och ångbildning har jag följande åsikt, efter hvad redan 

 af det föregående delvis torde förstås ^). En fast kropps molekuler polariseras af 

 värmet, och det dess mera, ju högre kroppens temperatur stiger. När deima nått 

 ett maximum, kan ytterligare tillfördt värme endast meddela nya tyngdpunkts- 

 osciilationcr åt molekulerna. Men för dessa oscillatiouers skull stanna de förra 

 attraktioner, som molekulerna genom sina samtida pulsationer utöfvade på h varandra, 

 kvar som allenast attraktioner emellan de medellägen, kring hviika molekulerna 

 oscillera, och det förra trycket stannar då kvar allenast som ett medeltryck. 8:ira- 

 manhanget emellan molekulerna har emellertid genom oscillationerna blifvit lossadt, 

 det af oscillationerna härrörande trycket åstadkommer till och med re}»ulsion aC 

 kroppens ytpartiklar, och den 1'aste kroppen har därmed öfvergått i tfytande form. 



Från de nya oscillationerna kommer, såsom antyddes, nytt tryck. Detta blir 

 af samma slag som fans förut i den fasta kroppen och som härrörde från dess 

 molekulers pulsationer. (Den sista termen i formel (G) i »Osmotiska trycket» kom 



mer härvid till samma användning som produkten J - - i art. 5 i cit. afh. sidd. 9, 



10). lîorta är emellertid nu för kroppens i oscillationer stadda molekuler deras 

 likhet i polarisation. 



Vätskan får delvis en oledares karakter. Ju mera värme tillföres, de.ss mera 

 induceras hos vätskans molekuler nya pulsationer af ny period och till fasen 180 

 grader olika mot hvad fallet skulle blitvit för en värmeletlare. Häraf uppstå i stället 

 för tryck emellan vätskepartiklarne dragkral'ter emellan dem, som motväga deras 

 af pulsationerna uppkonma repulsioner. Härför gälla fornderna i »O.sm. trycket» 

 sidd. 9 och 10 nied x negativt. Det förra trycket inom vätskan minskas därmed. 

 Under tiden växer temperaturen. När den nått sitt maximum, ter vätskan sig för 

 värme, som ytterligare tillföres, som en fttU/,<>i)iIi(/ oledare. Det nya värmet gör 

 dess ytpartiklar till enkla värmepoler, såsom i »Osm. trycket» art. 4 är förklaradt. 

 Det iiäraf uppkommande nya, inåt riktade, trycket (»Osm. trycket» art. 7) drifver 

 ytpartiklarne inåt. Häraf uppstår en ny rörelse af dem, som tydligtvis beledsagas 

 af en ny rörelse af inre partiklar utåt och af deras omljildning till enkla värmepoler. 

 Afven här skall talas om ett medeltryck, som kvarstår lika inom vätskan under 

 hela den tid som den så ombildas. Vätskan öfvergår liärvid i det gasformiga till- 

 ståndet. Karakteristiskt för detta tillstånd är, ej blott att gaspartiklarnes rörelser 

 blifvit translatoriska, utan ock att gasmolekulerua uppträda med enkla pulsationer 

 af typen 



= — 47C(o .sin vt, v = molekulens volum, 



') I en afhandling af år 1895 i Bili. till K. Vet. Ak. Hancll. B. 21 Afd. L N. 2 liar jag, i 

 grund på samma vis som nedan utvecklas, afhandlat dessa tenomen. 



Lunds Univ:s Årsskrift. N. P. Afd. 2. Bd 2. . 4 



