26 



A. V. Bäcklund. 



Bortfallit har den för vätskemolekulerna gällande likheten i oscillation. För den 

 nämnda translatoriska rörelses skull, som vi funnit för gasmolekulerna, och den 

 däraf följande fasolikheten mellan deras pulsationer kan ingen beständig, vare sig 

 attraktion eller repulsion, ifrågakomma emellan dem såsom värniepoler betraktade, 

 eller åtminstone ingen annan, än som vi förut funnit för deras medellägen. 



21. Anda till dess vätskan sålunda hel och hållen öfvergått i gas, har dess 

 temperatur ej förändrats. Men vi förutsatte heller icke annat tryck, än det termiska, 

 som lämnades af den antagna värmekällan. Ett tryck af annan art, såsom af gra- 

 vitationskrafter, tryck, som förmedlas af etervågor, hvilka ej ha karakter af värme- 

 vågor, ökar ej omedelbart temperaturen (»Osm. tryck» s. 20), men ändrar moleku- 

 leruas medellägen, eller, såsom vi äfven kunna uttrycka oss, ändrar afstånden § 

 emellan molekulernas poler (§ 3), och i följe däraf skall säkert vid ökadt dylikt 

 tryck maximitemperaturen bli en annan för det aggregattillstånd af kroppen, hvarom 

 fråga är för tillfället. 



22. Hvad ofvan är sagdt om molekulernas medellägen kunna vi äfven tolka 

 så, att vid en fast kropps öfvergång i vätska partiklar af kroppen upplösas i sina 

 molekuler, som efteråt dock blott utföra korta svängningar kring vissa medellägen. 

 Jfr citerade ställe i Bih. till K. Vet. Ak. Handl. B. 21 (1895) I, N. 2 sid. 6. Detta 

 gäller så länge som kroppen behåller vätskeformen. När gastillståndet inträder, 

 frigöras dess molekuler från hvarandra och beskrifva mera rätliniga banor. De 

 krafter med potentialen jV, som förekommit i ekv. (37), härröra från vätskemole- 

 kulernas oscillati(Wier, 



Emellan gasmolekuler och Ä-molekuler i en lösning, en sådan som /{"-lösningen 

 i A och B, som betraktades i föregående paragraf, råder i det hänseendet en be- 

 stämd skillnad, att de förra äro i ständig rörelse och spela rol af enkla värmepoler, 

 däremot de senare hvarken nödvändigtvis behöfva vara i rörelse, ej heller äro enkla 

 värmepoler. loner åter äro enkla värmepoler jämte det de äro elektriska och äro 

 att förlikna vid gasmolekuler. Molekulers upplösning i ioner är i hvarje fall ej att 

 betrakta som en öfvergång till ett fjärde aggregationstillstånd. 



§ 6. 



Molekulers upplösning i ioner oeh sammansättning af dylika. 



23. Om v Ä"-raolekuler befinna sig i en lösningsvätska af volumen V, och hvarje 

 molekul är sammansatt af två ioner a och h, och temperatiiren är konstant = T 

 för ^-lösningen, så gäller om beträffande J, att det skall så bestämmas, att dess 

 produkt med molekulens volum blir lika med ]^ T gånger en gifven konstant. Se 

 ekv. (5). När molekulens volum ändras, men T hålles konstant, ändras också J. 

 Enligt § 3 skola dock härvid hvarken w ej heller afståndet S emellan molekulens 



