8 



Sv. Murbeck 



här befinnas nämligen sidoblon)moi"nfi vid närmare undersökning vara försedda med 

 två transversala förblad (a' ct ß'), utbildade på samma sätt som centralbloramans, 

 med den obetydliga skillnaden blott att den broskartade nedåtböjda spetsen är nå- 

 got kraftigare (se de bifogade diagrammen samt Taf. I Fig. 1). Lefvande material 

 i tidigare utvecklingsstadier liar också tydligt gifvit vid banden, att bildningarna 

 u]>pstå just i vecket af dessa blad. Men redan häri ligger tydligen ett be- 

 vis för deras natur utaf grenar. 



Ett annat bevis härför har man i beskaffenheten af de taggar, som från de 

 ifrågavarande bildningarna utgå åt alla sidor. Dessa taggar äro nämligen, såsom 

 af Taf. I Fig. I framgår, i allt väsentligt utbildade på samma sätt som blommornas 

 förblad. Åtminstone de nedre utaf dem hafva sålunda vid basen hinnaktiga och 

 något fransade kanter, som tydligen utgöra stipler, och taggarnes klolikt nedböjda 

 spets, hvilken uppenbarh'gen representerar den tillbakabildade skifvans medelnerv, 

 återfinnes ej blott å förbladen a ß samt o(' & [i\ utau äfven å foderbladen. Tag- 

 garne utgöra således, h var och en, ett s j e 1 f s t ä nd i g t blad, och den 

 l)ildning, på hvilken de sitta, är följaktligen ett stamparti. 



Ett ytterligare bevis för de ifrågavarande bildningarnas natur utaf bladklädda 

 grenar ligger deri, att det ofta nog ifrån vecket af de nedre taggarn c 

 utgår en mor eller mindre kraftig gren, försedd äfven den med taggar, som 

 genom sti|)ell)ildningar vid basen manifestera sig såsom .själfständiga blad (se t. ex. 

 Taf. I Fig. 1 samt det denna figur motsvarande diagrannnet 15 å sid. 9). 



Det kraftigaste beviset för att bildningarna i fråga icke äro 

 delade i n v o 1 u k r a 1 b 1 a d , utan bladbeklädda grenar, är emellertid 

 det faktum att de mycket ofta, såsom af diagrammen (' — F å sid. 

 9 synes, befinnas afslutade med en blomma. 



Förliållandena hos I'tevdnthits äro således i verkligheten följande: 

 Såsom synes af diagrammet A, hvilket illustrerar det allmännast förekom- 

 mande fallet, ilr ])artialdichasiets centralblomma (I) försedd med tvänne hinnaktiga, 

 d v. s. till den stipelkantade basaldelen reducerade, öfre förblad (a & ß), i bvilkas 

 veck sidoblommorna (II) uppstå. Dessa senare hafva likaledes tvänne hinnaktiga, 

 men något längre uddspetsade förblad (a' et ß'), hvilka äfvenledes äro fertila. Den 

 i deras veck stående axeln (III) har emellertid starkt metamorfoserats, i det den i 

 regeln icke är l)loml>ärando utan om bil dad till en steril, mer eller mindre 

 förlängd gren, utstyrd med intill ett tjugotal blad. Dessa äro reducerade till 

 don stipelkantade l)asnldelen samt till en klolikt nerlåtböjd broskartad spets, hvilken 

 å de nedersta bladen knappt iir större än å förbladen a' & ß', men å de öfre blir 

 alltmer utdragen. Af dessa till taggar ombildade blad stå de två nedersta [n." & ß") 

 Iransversalt, således med divergensen ^/s, de öfriga deremot förete en divergens, 

 som, när den är mera regelbunden, närmast motsvarar '/s eller ^Ir.. Såsom af dia- 

 grammen synes, äro de bägge systeraxlarne utaf tredje ordningen, i full öfverens- 

 stäaimelse med det allmäima caryophyllacéschemat, sinsemellan antidroma, och 



