Bidrnj; till Pterantlieei nas moifologi. 



u 



Comètes Bukm. 



1. G. a b 1/ ss ill if a U. lîu. ap. Wallicii (Icon.: Wam.ich PL asiat. rar. I lal>. 18. — Ejcs.: 

 W. SciiiMPER ri. Aral), tel. n. 822; ^ciiweinfurtu Fl. d. Ssotiirba-Geb. a. d. Niilj. Küste ii. 7<i2; 

 Defleks pi. do l'Yémen n. 542. — Geo/jr. utbredn.: Abyssinien; Egypten; Arabien). 



2. G. s nrntf ensi s Bikini. (Icon.: AVallich Pl. asiat. rar. I tab. 17. — Exs.: AuCHicii- 

 Eloy Herbier d'Orient n. 4.516 & 4517; Haussknecht Tt. orient. LSGS, absque num. - Geoyr. 

 uthred'ii.: Arabien; Persien; Ostindien.). 



I3e tväniie iiitliöraiide arterna förhålla sig i de licänseenden, livaroni här ar 

 fråga, i)å väsenlligcii samma sätt. Ilar i'edogöres emellertid i första hand fur 

 C. alijisshiicii , hvarefter de afvikelser som C. sm-atfcnsis företer skola i korthet 

 omnämnas. 



Stjelkarne äro i sin nedre och mellersta del monopodialt f()rgrenade, hvarvid 

 blott ett af hladcn i hvarje par stödjer en välutvecklad sidogren. Detta senare är 

 för öfrigt fallet äfven i växtens Horala region, men skottljyggnaden s|)ringer här 

 plötsligt öfver till sympodial, i det utt den öfre delen af hvarje relativ hufvudaxel 

 tränges åt sidan af de resjiektive dotteraxlarnc, hvilka lägga sig i Hnie med moder- 

 ledens basal[)arti. Totalinflorescensen blir derför en af vicklar sannnansatt kvast. 



Hvarje led i vicklarnes skottkedja afslutas nu, liksom hos de två förut be- 

 handlade släktena, icke med en ensamblomma, utan med en treblommig partialin- 

 florescens. En sådan är af bildad dels å Taf. I Fig. 2 dels å omstående diagram A. 



Dessa partialinfforescenser, som äro mindre lätt affallande än hos de två före- 

 gående släktena, sitta här på trådsmala, centimeterlånga skaft. Såsom hos IHe- 

 ranthiis likna de liul'vuden, men representera i verkligheten äfven här dichasier, 

 i det att de två laterala blommorna (II), som för öfrigt ej äro alldeles oskaftade, i 

 sin utveckling följas åt men komma ett steg efter den centrala (I). Liksom hos 

 Pleranthits finner man vid närmare granskning de sidoställda blommorna stödda 

 utaf braktcer, föreställande centralblommans öfre förbladspar, och liksom hos Diclic- 

 lantlnts och P/eianfhtis äro dessa förblad (a & ß), i motsats till de nedre (f it f), 

 i saknad af skifva samt reducerade till den af cilierade stipler hinnkantade basal- 

 delen, hvars nerv fortsättes af en broskartad spets. 



De bildningar, hvaraf blommorna i partialdichasierna omgifvas, förete hos 

 släktet Comètes, såsom af Figg. 2 & 3 å Taf. I framgår, vida mer invecklade för- 

 hållanden än hos Picranthns, och att de af Bâillon och Pax felaktigt blifvit tydda 

 som involukralblad, kan derför här anses lättare förklarligt. I sjelfva verket likna 

 de vid flyktigt påseende i någon mån de långsträckta och i hela sin längd djupt 

 pardelade blad, som likt ett svepe omhölja blomkorgen hos vissa Alracfi/Iis-arter, 

 t. ex. A. cancellata och A. proliféra. En närmare undersökning visar dock strax, 

 att likheten blott är helt ytlig, och att de morfologiskt taget fullt öfverensstämma 

 med de taggbesatta sterila grenarne hos Pteranfhus. 



Af Fig. 2 å Taf. I se vi, att de äro rikt beklädda med långa, delvis hårfina 

 borst, och Fig. 3 visar, hurusom bildningarna mot fruktmognaden starkt förlängas. 



