Bidrag till Ptei antheernas morfologi , 



17 



ögonen fallande, i det de nästan döljas aC sina stödjeblad ; de äro vidare mycket 

 enkelt hj'ggda, i det de bära blott tväune små binnaktiga blad och ofvanför dessa 

 afslutas med en belt kort spets. De sterila skotten igenkäimas bär utan vidare 

 såsom verkliga grenar, derigenom att deras blad bal'va den vanliga, plattade for- 

 men och äfven i andra bänseenden öfverensstänima med partialdicbasiets öfriga 

 högblad. — Hos Pleranfhus hafva de nämnda skotten, på samma gång de fått 

 en vida kraftigare utl)ildiiiug, undergått en starkare metamorfos. I hela sin längd, 

 hvilken ofta är dubbelt så slor som blommornas, äro de försedda med blad, och 

 af dessa stå blott de två nedersta motsatta, de ötriga deremot i mer eller mindre 

 regelbunden si)iral; samtliga bladen äro för öfrigt ombildade till starka taggar med 

 klolikt nedåtböjd spets. Till skillnad från föregående släkte äro skotten dessutom 

 ej så sällan grenade genom uppkomsten af en hka beskaffad sidogren från det 

 näst nedersta bladvecket. — Hos Gumefes har do ifrågavarande skottens metamorfos 

 gått ännu längre. Skotten äro här ännu starkare förlängda samt ännu rikare för- 

 sedda med blad, och dessa senare, som beträffande sin ställning öfverensstämma 

 med dem hos Fteranflms, äro här gestaltade till långa och mjuka borst, som njed 

 sina hårfina spetsar mot fruktmognaden blifva inflätade i hvarandra. Långa sido- 

 grenar, utbildade på samma sätt som modergrenen, förekomma dessutom allmänt 

 ej blott i det näst nedersta bladvecket å denna, utan äfven i högre upp belägna. 

 Genom accessoriska grenar, som hafva samma utbildning som de förut omnämnda 

 och som uppstå i vecket af såväl centralblommans som sidoblommornas förblad, 

 framkallas slutligen hos detta släkte ännu mer komplicerade föidiållanden än hos 

 de två andra. 



I^unds Uni'- Årsskrift. Afd. 2. Bd 2. 



3 



