16 



Juli. Chr. Molifi-g ueh Carl U. Segerberg. 



sei-ffitiis uch (hjrtumdopns priiiu'uenus, uiit'üras iiu riäu sveiiskii l'yuclorter. Ai' 

 båda arterna beskrefvos här för iörsta gåug hul'vudsköMariie, hvarvid dock är att 

 märka, att deu till Apatocephahis serratiis hörande antogs vara en särskild art och gafs 

 namnet llpmopletiriiJcs dubius Linrs. Inalles voro sålunda 16 ohka trilobiter kände 

 från Sveriges ceratopygekalk ^). Af öfriga fossil nämnas endast brachiopoder och 

 deribland särskildt LinrjnJa sp. 



I Here följande arbeten (1872, 1874, 1875: 1 och 2, 1876 och 1879) lemnar Linnars- 

 soN bidrag till kännedomen om ceratopygekalkens utbredning inom vårt land. 



1872 1872 omtalar han en grå kalksten från Tossåsen i Jemtland förekommande 



i sådant stratigraiiskt läge, att den får antagas motsvara Norges och Vestergötlands 

 ceratopygekalk. Och samtidigt omnämnes, hurusom på två andra ställen i Jemt- 

 land (vid Mjäla och vid Iffelnäs) anträffats vexlande band af skiffer och kalksten, 

 å sistuäumda stället öfverlagrade af orthocerkalk, hvilka »måhända üllsainman mot- 

 svara Ceratopygekalken och den undre Gra])tolitskiffern». Vid Iffelnäs funnos i 

 dessa lager en Si/mpkysurns {aiu/iisfattisï) och en Phyllograptus. 



1.S73 1873 omnämner Linnaesson faunan vid Hof i Bayern, i> Gonocephalitcs inno- 



talus, exlremns och discvcpans, som Barkande jomför med Angelins Sclcnopleura, 

 skulle jag sålunda snarare vilja hänföra till Anuelins Niohr, ett slägte, som karak- 

 teriserar den andra faunan, och särskildt dess första faser». — Härmed är första 

 steget taget till den sedermera af Brögger m. fl. gjorda ])aralleliseringcn af lagren 

 vid Hof med vår ceratoiiygekalk. 



1874 1874 anför Linnarsson till ceratopygekalken hörande bildningar från Lapp- 



land. Vid Granhöjden (Wilhelmina socken i A'csterbotteus lappmark) hade Siden- 

 BLADH anträffat block af eu mörkgrå kalksten, antagligen härstammande från un- 

 derliggande fast klyft, i hvilka Linnarsson kunde påvisa flere för ceratopygekal- 

 ken karakteristiska trilobiter. Och jemte dessa anträffades äfven en Orthoceras sp., 

 hvars skulptur syntes »något erinra om O. trochleare His.» ; troligen -är detta sam- 

 ma art som den, hvilken sedermera (1882) af Brögger beskrifvits under namn af 

 O. attaviis. 



187Ö 1875 anser sig Linnarsson kunna påvisa ceratopygekalk äfven i Skåne (1875: 1). 



Strax S om Jerrestads kvarn å åns vestra ^) sida h vila på »dictyonemaskiffern» vex- 

 lande band af en ljusare skiffer och af en grå delvis glaukonitförande kalk. Enär 

 bestämbara fossil ej anträffades, grundar sig uttalandet om dessa bildningars ekvi- 

 valens med ceratopygekalken uteslutande på stratigrafiska och petrogratiska skäl. 

 » Samma år omtalar Linnarsson (1875: 2) en på alunskiffer eller orsten direkt 



hvilande glaukonitkalk, anträffad ilerestädes i Nerikc (Latorp, Lanna, Hällebråten 

 och Vrana), hvilken petrograiiskt såväl som stratigrafiskt synes honom fullt öfver- 

 ensstämma med glaukonitkalken på Falbygden i Vestergötland. Den saknade ka- 

 rakteristiska fossil. Men från den närmast ofvan liggande gröngrå eller blågrå 



') Samtidigt liilrmed publicerade Linnaksson (1869 : 2j i en mindre uppsats latinska diagno- 

 ser till samtliga i hufvudarljetet beskrifna nya arter, 

 -j Jfr TuKNQUisT 1875. 



